God morgen, herr Rabe.
- God morgen. - God morgen. Tilbake til arbeidet.
27. november 1937.
Man sier at japanerne har jevnet Shanghai med jorden.
Jeg tror det ikke. Typisk kinesisk propaganda. Alt er stille i Nanjing.
Bortsett fra for noen, som flykter hals over hode.
Jeg håper at avreisen vår ikke skal se ut som om vi også flykter.
Skal jeg si til alle atjeg har blitt forfremmet og kalt til Berlin?
Naturligvis ikke.
- Sett meg over til John Rabe. - Herr Rabe.
Men likevel... Hjertet mitt blør over å forlate alt etter alle disse år.
Rabes residens.
Nei, det går ikke. Dere må tippe pianoet. Hva gjør dere? Tipp det!
- Det går ikke gjennom, har jeg sagt. - Skulle det ha vokst på 20 år?
Sett det ned.
Herregud, idiotene duger ikke til noe.
1. desember 1937.
En stor japansk styrke ligger 70 km fra Nanjing.
Det sier min kinesiske sjåfør, Chang. Han sier ikke hvor han har hørt det.
Vi reiser uansett om to dager. Japanere eller ikke.
Det hadde ikke vært ille om Japan fikk innflytelse over Kina.
De er allierte med Det tyske riket.
- Hatten? Vi skulle kaste sånt... - Ja, ja, kast den da!
- Trenger du mer insulin? - Jeg har nok.
- Når jeg er død. - Jeg vet at jeg kan lese den etterpå.
Av nysgjerrighet kommer jeg til å overleve deg.
Det er min taktikk.
- Sjef! - Jeg har sagt at du må banke.
- Men, sjef... - Her i huset banker vi. Ut.
Hvordan kan et menneske være så dum?
- Det banket. - Han må lære...
- Vi reiser om to dager. - Det er en prinsippsak.
- Herr Fliess har akkurat ankommet. - Allerede?
- Kunne han ikke ringt først? - Det gjorde han.
Men du hadde ikke tid til å ta telefonen.
Chang, Hvorfor ga man deg et hode? Hvorfor...?
Så at det ikke skal regne ned på nakken min.
Korrekt.
Herr Fliess. Jeg er John Rabe. Velkommen til Nanjing.
- Heil Hitler. - Heil Hitler. Håper reisen var god.
Herr Han, min og snart sin stedfortreder.
Heil Hitler.
Velkommen til Nanjing. Heil Hitler.
Du aner ikke hvor lang tid det tok å lære dem det.
Ikke lenge nok. Han hilser med venstre arm.
Ikke venstre hånd. Høyre hånd! Slik.
Kineserne er som barn. Man må lære dem å gjøre som de får beskjed om.
Man må lære å kjenne igjen en god kineser med en gang.
Man må kunne se det ved første øyekast.
Det er en god kineser.
Vårt W-923-system. Vi forsyner hele Jiangsu-provinsen.
Det er over 50 millioner mennesker.
Befolkningen vokser så raskt at vi ikke vil klare det uten dammen.
Hvordan føles det å dra hjem etter så mange år?
Sender Siemens meg til Kina, drar jeg dit.
Sender de meg til Berlin, drar jeg dit.
Det høres ut som om du vil bli.
Styreenheten for systemet. Det er anleggets hjerte.
Det du har bygd opp er imponerende. Men er kineserne verd umaken?
For Siemens er det verd det. Om noen år tjener vi millioner.
Du vet ikke? Tyskland har en ny kurs. Det har også Siemens.
- Hva betyr det? - Det blir ingen dam.
Siemens i Nanjing skal avvikles.
Hva i helvete!
Detjapanske hovedkvarteret, 70 km vest for Nanjing.
Vi har slått kineserne her.
Våre styrker avanserer vestover.
Vi er nå klare til å erobre Nanjing.
- Hvem leder offensiven? - Major Ose, Deres Keiserlige Høyhet.
En stor oppgave for en sånn ung mann.
Ja, Deres Høyhet.
Man unge menn er i stand til store gjerninger.
Din rapport, major.
Her er posisjonen vår. Troppene mine går sammen med 33. infanteri-
- og Løytnant Yanagawas 6. divisjon.
Vi omringer Nanjing fra tre sider.
Da unngår vi unødvendige tap og tvinger byen til å kapitulere.
Major, har du noensinne deltatt i en elefantjakt?
Nei, Deres Høyhet.
Man omringer ikke en elefant, men man trøtter den ut.
Enten dreper man den eller så blir man drept. Forstått?
Dora?
Hva gjør du her...? Gå og legg deg igjen. Det er en overraskelse.
Har jeg glemt min egen fødselsdag?
Jeg vet at det er vanskelig for deg å forlate dette.
- Vet du det? - Det gjør jeg kanskje ikke.
Men jeg vet at ingen annen har kunnet gjøre en bedre jobb. Ingen andre.
- Derfor får du denne kaken. - Gugelhupfkake.
- Nanjings pikeskole vil ta farvel. - Takk.
Shujuan, litt til venstre.
Hun er svært begavet. Hun har en forferdelig far, ingen penger.
Er alle klare?
1... 2... 3... Stå stille!
Heil Hitler! Velkommen til Nanjings lokale nazistgruppe.
Krüger, gruppeleder. Jeg skal introdusere deg for de øvrige.
Denne veien.
- Den tar jeg, mine herrer. - Jeg tar deg neste gang.
- Er dette gruppen? - Alle er ikke samlet. Mine herrer!
Hva er det?
Bernd. Nei, la det være. Jeg gjør det.
Vi deler rom med den engelske veteranklubben.
- Hvordan kan dere... - Hallo, alle sammen.
Du må være den nye? Hans Scheel, bakermester.
Unnskyld min sene ankomst. Jeg har tatt med kanelboller. De er varme.
Ble dere med i partiet for spise boller under den engelske kongen?
- Nei, vi samtaler også. - Dette er skandaløst.
Der er partiets jubileumsfane. Dere har ikke engang åpnet pakken.
Vi må bygge et tårn for en så stor fane.
Hadde dere vært ekte nasjonal- sosialister hadde dere gjort det.
Alle leger og sykepleiere har 24-timersvakt fra og med nå.
Flere senger. Så mange som mulig.
Her også.
Avdeling 2 får bli operasjonsstue.
Ta sengene til avdeling 3 og 4 og ta opp operasjonsbord!
- Det fins ikke flere. - Kjøkkenbord, da. Bare vi redder liv.
Om vi gjør det.
Fiks bandasje, dolantin, novakain, jod, og morfin, søster.
Det fins bare 120 doser eter igjen.
- Hva? Hvorfor, Dr. Xu? - Jeg trodde det skulle holde.
Jaså? Hva hadde du ventet deg? Et lite gruff?
Å legge ned nå er en fatal feil. Kina er framtidens marked.
Det er ikke krig ennå. Kommer japanerne trenger de strømmen mer.
Dere kan ikke stenge uten å spørre meg. Jeg har skapt det helt selv.
Herr Lehmann, jeg... Herr Lehmann?
- De stenger Nanjing nå. - Det kan de ikke.
Jo, det kan de.
De har ikke forfremmet meg. De har sparket meg oppover. De har lurt meg.
Og dammen... Den hadde blitt min arv.
Og siden denne Fliess kom. Det lille krypet.
Se på meg. Det er vår siste natt. Ikke la noe ødelegge den!
Ikke Fliess, ikke Siemens, ikke japanerne og framfor alt ikke du.
Deres Høyhet, for en ære.
Du sa at jeg ikke trengte snakke med ham.
- Kan vi gå inn? - Da hadde jeg ikke blitt med.
- Som om han var Hitler selv. - Jeg liker ikke nazister.
Han er ingen nazist.
- Han er bare medlem i partiet. - Det gjør ham til nazist.
- Er du medlem i kirken? - Ja, hva så?
Hva syns du om heksebrenning?
Med tanke på deg, så hadde det ikke vært så dumt.
Etter sju år er rødvinen fremdeles iskald, -
- ølet pisslunkent og champagnen serveres med is. Lærer de aldri?
Hva sier de kinesiske tenkerne?
Den edle må lede den primitive. Den intelligente den enkle.
Hvis kineserne hadde hørt på filosofene, -
- hadde de ikke sett Japan som fiende. Men som en mulighet.
- Rævslikker. - Fukuda? Jeg har alltid likt ham.
Du har ikke hatt noe med ham å gjøre.
Deres Høyhet, for en ære. Du kjenner vel ambassadør Varchoir?
Selvsagt. Vi nærer den største respekt for hverandre.
- Hva tror du venter oss i Berlin? - Julen.
Café Kranzler. Marzipanstollen. Gløgg på Ku'dam.
En dagsavis man kan lese. Ordentlig brød og smør.
Og senger som ikke er for korte.
Vet du at du fremdeles er den mann jeg elsker... etter 27 år?
- Ja, jeg vet det. - Din overmodige mann.
Herr direktør... Jeg er lei for at du forlater oss.
Alle kinesere er må være lei for det når en venn forlater deres land.
Du har gjort mer for Kina enn man kan forvente av en fremmed.
Derfor utnevner jeg deg til "Det kinesiske folkets helt".
Og jeg tildeler deg Jadeordenen...
Utrolig. En korrupt general hedrer en nazist.
De utnytter landet, bygger en gullgruve og belønnes for det.
...til John Rabe.
"Det kinesiske folkets helt"!
Deres Høyheter. Ærede gjester. Kjære venner.
Etter 27 år og 142 dager i Kina...
Jo, jeg har talt dem.
Mine damer og herrer.
Etter 27 år og 142 dager i Kina-
- kalles jeg tilbake til mitt hjemland, til Tyskland.
Dora! Dora!
Ut, alle sammen! Ut!
Lukk opp porten!
Åpne! Åpne porten!
Kjør, kjør, kjør!
Kom, skynd deg.
Han!
Hvilken idiot har stengt porten?
Den idioten var jeg.
Lukk opp porten!
- Hold den stengt! - Arbeiderne våre dør.
- Jeg bestemmer over fabrikken. - Ikke ennå.
Lukk opp porten!
Dora, du tar kvinnene og barna. Kom, skynd dere.
Skynd dere. Den veien.
Dette kommer du til å få angre.
Det gjør jeg så gjerne. Kvinner og barn! Skynd dere!
Rabe... Jeg sverger at...
- Hvor er fanen...? Hvor er den? - I bagasjerommet på bilen.
Han! Sett på lyskasterne!
- For fullt! - Er du gal?
Chang, kom hit! Løp dit bort.
Under flagget, alle sammen.
Løp, skynd dere. Denne veien.
Kom an!
Skynd dere!
De trekker seg tilbake.
Vi klarte det.
De drar.
De drar. Vi er reddet.
Det er for mange sårede. Ni skudd i magen.
- Ett skudd i hodet. Tre er døende. - Hold opp! Det hjelper ikke å gråte.
En skole har blitt truffet. 17 barn.
- Har Dr. Xu snakket med barna? - Jeg vet ikke hvor han er.
- Vi har ikke mer bedøvelse. - Herregud...
- Hvor er Dr. Xu? - Han er ikke her.
De traff bare vaktstuen. Fyll igjen hullet og rydd opp her.
Han, sjekk om anlegget har blitt skadet og kontroller turbinene.
Jeg skal sende en rapport til Shanghai og Berlin i dag.
Chang. Forsterk skjulene så vi kan ha dem som tilfluktsrom!
- Har du forstått? - Jeg er sjåfør, sjef.
Uten beskyttelse er du snart en død sjåfør.
Herr Fliess.
Stopp bilen. Holdt!
Lukk porten!
Morgenstund har gull i munn, hva? Ut av bilen.
- Åpne bagasjerommet. - Herr Rabe, du ble avskjediget i går.
Du snakker til den nye direktøren for Siemens i Nanjing.
Jeg husker ikke atjeg har overlatt ansvaret.
Du har vært for opptatt med flyttingen.
Hva har du for planer for selskapet?
Med tanke på gårsdagens hendelse, stenger vi med umiddelbar virkning.
- Arbeiderne, da? - De meddeles. Skulle vi fortsette...
Så har dere alt? Dokumenter, regnskaper, kontrakter.
Slapp av. Tysk effektivitet.
God plan. Det er synd at kontrakten din ikke gjelder før den 6.12.
Det er i overmorgen. Om du tviler, se i bagasjerommet!
Kontrakten fins blant dokumentene. Tysk grundighet.
Du har ikke noe å lenger.
Det har du rett i. Og det har ikke du heller ennå.
Men noen må jo si noe, hva?
Han?
Han.
Be ham åpne bagasjerommet.
Herr Fliess, vil du åpne bagasjerommet?
Si til ham at av forsikringsgrunner-
- så vil hans tilgang til området bli begrenset.
Han får bo i gjesteværelset. Personalet tar seg av ham.
- Herr Fliess... - La det være.
Herr Fliess, gjesteværelset er der borte.
Unnskyld meg.
Hvis Führeren visste at de folk han sendte hit er middelmådige...
- Du mener det godt, men la det være. - Noen må ta seg av det.
- Ja, men ikke du. - Så lenge jeg er her, gjør jeg det.
- Hvor er speileggene mine? - Dem kan du ta deg av selv.
4. desember 1937.
Mens de japanske granatene regnet fra himmelen, -
- åpnet jeg portene og slapp inn alle som kom til oss.
Kvinner og barna krøp skrekkslagne sammen under den enorme tyske fanen.
Fanen ventes være en beskyttelse mot bomber.
Japanerne viser seg som trofaste allierte.
De sluttet å bombe så fort de så fanen. Veldig ærbart.
Skynd dere! Kom igjen! Fort!
- Hva foregår? - Flyktningene kan ikke være i gården.
Det er selskapets eiendom. Jeg trenger tillatelse.
- Bor de i hagen? - Ja, det gjør de.
Denne veien. Ta den hit bort!
"De japanske soldatene er deres venner."
Kineserne har nappet på agnet. Informer staben.
Gratulerer, major.
En dag blir du en utmerket kommandant.
Men jeg lurer på en ting. Jeg ga ordrer om ikke å ta noen fanger.
- Likevel tar du tusener av fanger. - Tilgi meg, er du snill.
- Deres Høyhet. - Jeg har ikke bedt deg snakke!
Nå, major. Hva har du å foreslå?
Deres Høyhet...
Det hadde vært ekstremt vanskelig å henrette så mange fanger.
Så det mener du?
Jeg innser at en sånn henrettelse kan betraktes som ulovlig.
Ulovlig?
Jeg stoler helt på at du løser problemet en gang for alle.
I morgen tidlig vil jeg ikke se noen fanger i live.
Vi skal også bombe den sentrale delen av byen.
Nanjing må få oppleve vår overlegenhet.
Jeg har hørt at Chang Kai Shek og regjeringen flyktet til Chong Qing.
- De har forlatt byen. - Japanerne er likevel så overlegne...
Unnskyld, men det går ikke an å sammenligne...
I Shanghai kjempet kinesiske elite- tropper under general Falkenhausen.
På grunn av pakten mellom Japan og Tyskland har hjelpen opphørt.
Eliteenhetene er knust og Shanghai er et stort blodbad.
Unnskyld, men hvem er du?
Dr. Rosen, den tyske ambassaden. Jeg ankom fra Shanghai i dag.
- Hva foreslår du, Dr. Rosen? - Forlat Nanjing!
Det er for sent. Japanerne har omringet byen.
Jo... i Shanghai fantes en sikkerhetssone for sivile.
Deler av byen ble styrt av en nøytral komite.
Soldater fra begge sider hadde ikke adgang. Våpen var forbudt...
Overdriver vi ikke litt her? Krig er alltid ødeleggende.
Det innebærer krigsoffer og drepte.
Jeg tror japanerne prøver å unngå blodbad. De har spredd flygeblad.
I går kveld viste vi et tysk flagg, og angrepet mot Siemens opphørte.
Hvordan smakte teen, Eksellense? Har kineserne latt den trekke for lenge?
Så vanskelig.
- Hva går det av deg, Robert? - Hva?
Absolutt ingenting. Men mens dere satt her og drakk te og pratet, -
- døde 17 barn foran øynene på meg.
Barn uten bein. Barn med hull i magene. Barn med halve hodene borte.
Vi måtte operere uten bedøvelse. De skrek av smerte...
Nå er de døde uansett.
Småkakene?
Mm, deilig!
Er du her ennå, Rabe? Ba japanerne deg komme hit med noen flygeblad?
Japanerne knuser Nanjing-
- og du får din del av kaken... En ny medalje og forretningsmuligheter.
- Hold opp, John er ikke sånn. - Da kan han kanskje bevise det.
- "Det kinesiske folkets helt." - Absolutt. Hvordan?
Jeg vet hvordan. Ved å bli i Nanjing og skape en sikkerhetssone.
- For sivile, som i Shanghai. - Jeg tror ikke vi trenger noen sone.
Vi stemmer.
En sikkerhetssone... Hvem er for?
Hva er det med dere? Skal dere sitte der og gjøre ingenting?
Vær så snill, hvem er for en sikkerhetssone?
Det ble en majoritet for en sikkerhetssone.
Som styreleder foreslår jeg at vi velger...
John Rabe.
Da kan vi like godt overgi oss til japanerne.
Herr Rabe kan Nanjing bedre enn noen annen.
Han er dessuten tysk, det gagner forhandlingene med japanerne.
Nå... Hvem er for John Rabe?
Mot?
Hvem avstår?
Aksepterer du nominasjonen, herr Rabe?
Egentlig skal jeg reise i morgen, frøken Dupres.
Helten vår tisser på seg.
God tur, herr Rabe.
Jeg aksepterer nominasjonen. Dr. Wilson...
Jeg aksepterer nominasjonen.
- Det er latterlig. - Vent litt, Dr. Wilson.
Som viseleder for sona foreslår jeg Dr. Robert Wilson.
Hvem er for?
Hvem er imot? Hvem avstår?
- Aksepterer du, Dr. Wilson? - Ja, det gjør jeg.
Oppstilling!
Reis dere!
Nå skal dere få varm suppe å spise.
5. desember 1937.
Jeg kunne aldri fatte at en eneste dag kunne forandre livet totalt.
Å bli eller dra. Å spille helt eller å flykte.
Hva skal jeg si til Dora?
- Du sover ikke. - Ikke du heller.
Forskjellen er at jeg ikke får sove, men du vil ikke.
Si meg hva du tenker, John Rabe.
Det som venter stakkarene der ute.
Du tror at alle er som du.
Stakkarene der ute i hagen er fornøyde med å være der.
Du syns synd på dem, men de er fornøyde med det.
- Jeg er som jeg er. - Jeg vet det.
Husker du... for 27 år siden...
Hva vi lovte hverandre?
- Hvor gammel var jeg da? - 19.
Ja, det husker jeg.
Og?
Nå og i evighet, uansett hva som skjer.
- Mener du det ennå? - Betenkningstiden er over.
Jo, jeg mener det. Nå og i evighet.
Hva som enn skjer.
- Den er halv ni. - Vi burde vente på herr Rabe.
Vi har ventet lenge nå unødvendig.
- Hva mener du? - Vår helt og kristne kommer ikke.
Jeg orker ikke klagingen deres. Ja, han er sen. Hva så?
- Han kommer ikke... - Hvordan vet du det?
Passasjerlisten for "Pan A". Det er siste båt som går fra Nanjing.
Alle som betyr noe, vår helt inkludert, er med på den.
Robert, John og Dora, første klasse. Han flykter til og med standsmessig.
- Kynismen din går for langt. - Nei, noen andre har gått for langt.
- Det er umulig. - Jeg tror det ikke før jeg ser det.
Denne veien.
Skynd deg, kom!
Beveg dere! Unna veg! Hold deg nær meg, Dora.
Var du nødt til å ta med fuglen?
Hold deg nær meg.
Herregud, de stormer nesten skipet.
Unna vei!
Vi har to billetter.
Det er ikke noe å diskutere. Vi har to billetter.
Slipp meg gjennom!
Der er han.
Stans!
Håper de synker med båten.
- Du blir ikke med. - Vi seiler. Skal du med eller ikke?
Ta vare på deg selv.
Vent!
Han blir.
Jeg elsker deg.
Jeg kommer etter.
Jeg henter Rabe.
Dora!
John.
Sjef.
- Gå du, jeg blir her. - Det er farlig.
Han, jeg vet at du mener vel.
Hvis jeg blir truffet, så blir jeg det.
Gå nå, før jeg blir sint.
Sikkerhetssonen har fire innganger, som vi kontrollerer.
Soldatene har ingen adgang. Vi garanterer ingen våpendepot, -
- ingen forsvarsmurer bygges og ingen soldater skjules.
Den internasjonale komiteen sørger for at det fins vann og mat.
Det innbefatter ambassadene, sykehuset, skoler og Siemens' anlegg.
Kinesiske soldater blir avvæpnet og gir som krigsfanger til japanerne.
Eksellense, støtt komiteen og anerkjenn sikkerhetssonen.
- Hvor ligger dette stedet, min herre? - Der borte.
11. desember 1937.
Plutselig vellet folk i tusenvis inn i sonen vår.
Nyheten må ha blitt spredd med vinden. Det gikk knapt å håndtere.
Selv Japans ambassadør, herr Fukuda, har anerkjent sonen.
4355 fra Getty.
Det innebærer mer enn 23000 mennesker første dagen. Utrolig.
- Sonen er bare planlagt for 100000. - Vil du sette opp en "Fullt"-skilt?
Setter man 20 personer i en båt som bare klarer 10, så synker alle.
- Jeg trodde vi skulle redde folk. - Dette er krig, ingen dansetime.
- Vi kan ikke redde alle. - Det er faktisk ikke engang krig.
Ingen krigserklæring! Den japanske ambassaden er fullt bemannet.
Vi kan likevel ikke redde alle.
- Du nyte visst at folk dør. - Nei, men jeg vet hva krig innebærer.
Det er ikke noe for kvinner eller drømmere. Vi har plass til 100000.
Etter mine 27 år i Kina vet jeg at om-
- det fins plass for 100000, fins det også plass for 200000.
Nå trenger folk mat og beskyttelse. Vår oppgave er å gi dem det.
13. desember 1937.
Vi frakter ennå inn ris fra utsiden av byen.
Sonen trenger mel, salt, ved, -
- medisin, verktøy og tepper før japanerne kommer.
Vi må være forberedt før vi blir avskåret fra omverdenen.
Japanerne har 600 fly i Shanghai.
Og panserdivisjoner og en enorm hær.
Angriper en hær av den størrelsen Nanjing, vil de ødelegge byen.
Det er kanskje ingenting sammenlignet med-
- hva en ny verdenskrig ville innebære for Europa.
Kinesiske soldater som ikke flyktet er postert ved byens hovedport.
De vil forsvare Nanjing for enhver pris. Et håpløst prosjekt.
Hvorfor har du avbrutt beleiringen og gått til angrep?
- Unnskyld meg, general. - Svar på spørsmålet, major!
Han keiserlige høyhet ga ordren.
Få høre rapporten din!
Min fetter, keiseren, vil ha en rask seier.
En moderne krig, som viser Japans overlegenhet.
Angrepet kan ikke stoppes. I natt.
Hallo?
Hva er det som foregår her?
Hva er det som skjer? Hvis linjene er nede, så fiks dem.
Opprett linjer til sentralen. Det er livsviktig.
Send nyheten: Nanjing har falt.
Herregud! Zhong Shang!
Er du gal? Ingen soldater i sikkerhetssonen.
Han er min sønn.
Ta den enden! Kom an.
Ut! Avdeling 2.
Ta denne.
Unnskyld, dere får ikke komme inn. Det er en sikkerhetssone.
Det er mitt sykehus.
Skal du skyte meg? Kom igjen.
- Du har soldat. - Nei, ingen soldat. Jeg viser deg.
Vil du at jeg viser deg?
Kom her. Kom!
Ingen soldat.
Dere to gjennomsøker det rommet.
Ingen soldat.
Sjekk det.
Der ser du.
Vi har funnet ham.
Ingen soldat?
Kom an.
Det er latterlig. Vi er fra den tyske ambassaden.
Det er barn som sulter der inne.
Vi må levere risen til sonen. Jeg vil snakke med befalet ditt med en gang.
John?
Takk for at du ble... Uten deg...
Jeg er beklager Dora.
En sekk per person er gratis. Resten vil de ha 10000 yuan i toll for.
Hvem tror de at de er? Herregud!
Heil Hitler! Jeg er John Rabe. Jeg er tysk. Forstår dere?
15. desember 1937.
Det blir vanskeligere og vanskeligere å fø 200000 mennesker.
Våre appeller til japanerne for å ta inn ris er ubesvart.
Vi håper at diplomatene vender tilbake hit snart.
Rosen tror at et internasjonal nærvær skal tøyle japanerne.
- Hvorfor har du en potte på hodet? - Hva gjør du her, Wilson?
- Drikker meg full. - Det kan jeg se.
Vet du hva vennene dine gjorde i dag?
De drepte to av legene mine og tre sykepleiere.
Men sykehuset er i sikkerhetssonen...
Vi opererte en soldat. Han var sønn av en lege.
Hva skulle jeg gjort? Latt ham dø?
Nå er han likevel død. To leger og tre sykepleiere. Er det bedre?
Jeg vet det.
Rabe. Du er en ynkelig jævel og et nazisvin også.
Og du... Dr. Wilson.
Du er en stygg bedreviter. Og en sutrehank.
- Skål! - Prost.
Hitler har bare fått en balle Göring har to, men veldig små
Himmler har noe lignende Goebbels har slett ingen baller
Hitler har bare fått en balle
Wilson.
Heil Hitler.
Marsj!
- Hvor mange fanger ble overlevert? - 153.
Dette er rapporten. Han må skrive under.
Han spør om han kan ta med seg 20 av jentene våre?
20 jenter. Han leverer tilbake dem i kveld.
Det kan du absolutt ikke. Hvem tror han at jeg er?
En bordellmamma? Jeg har aldri opplevd maken.
Be ham skrive under og be ham gå før jeg kaster ham ut.
- Oversett! - Jeg trenger ingen oversettelse.
Desto bedre. Vær så god, skriv under.
Dere kommer til å angre dette.
Og du... har du blitt helt gal? Jeg vil ikke høre noe mer.
19. desember 1937.
Likene ligger stablet utenfor porten. Japanerne gjør ikke noe dem.
Og vi tillates ikke å gjøre det heller.
Vi, europeere, er paralysert. Henrettelsene foregår overalt.
Iblant med maskingevær ved kasernene, iblant ved krigsministeriet og elven.
Til det tyske folkets Führer, rikskansler Adolf Hitler.
Min Führer.
Som lojalt partimedlem vender jeg meg til deg i denne nød.
De japanske keiserlige troppene erobret Nanjing 12. desember 1937.
Siden har jeg bevitnet onde forbrytelser mot sivile.
Jeg ber deg hjelpe til å stoppe katastrofen-
- og appellere til japanerne i menneskelighetens navn.
Slå av.
Med en tysk hilsen.
Slutt å gråte.
- Langshu. - Et øyeblikk.
Nå kan du komme inn.
Ja, frøken Dupres.
Ja, han er veldig kjekk.
Langshu. Jeg vil ikke at du forlater skolen om kveldene. Det er farlig.
- Det gjør jeg ikke. - Jo, nesten hver kveld.
- Jeg tar med mat til broren min. - Jo, men likevel...
- Jeg er urolig for ham. - Og jeg er urolig for deg.
Mine herrer.
Prins Asaka tiltales Deres Keiserlige Høyhet. Og rekk ham ikke hånden.
Deres Keiserlige Høyhet, John Rabe fra Siemens i Kina.
Det er en stor ære, Deres Høyhet.
Angrepet mot "Pan A" var en tragisk feil.
Jeg skal straks finne ut hva som har hendt med sin kone.
Hans kone overlevde. Hun er i Shanghai.
Så fortjeg får vite noe, skal dere få vite det.
Her er pass som gir dere bevegelsesfrihet i Nanjing.
Dere kan selvsagt føre inn ris tollfritt i sonen.
- Det virker som en misforståelse. - En tragisk en?
Som du ser gjør vi alt vi kan for å støtte dere i deres krig.
Du må bli i bilen...
- Jeg forstår ikke japansk. - Gå tilbake til bilen.
- Skal jeg sette meg i bilen? - Inn i bilen!
- Jeg kan sette meg i bilen. - Ta av deg lua. Ta den av!
General, dessverre føler jeg meg nødt til å påpeke-
- at i mange tilfeller har japanske tropper ignorert sikkerhetssonen.
Drap, ran og voldtekter skjer hver dag.
Det har også forekommet massehenrettelser-
- både på sivile og på soldater vi har overlatt til dere.
I Yangtze flyter hundrevis av lik i vannet.
Takk for deres råd, men la dere ikke lures av den kinesiske propagandaen.
Jeg lar meg ikke forledes av noen.
Er du gal? Dere er begge fagfolk, men dere vet ikke noe om diplomati.
Japanerne uttrykte akkurat at de blåser i hva vi sier.
- Da må vi vise tenner. - Det var den japanske prinsen.
Nå har vi ikke forhandlings- mulighet i framtiden.
Vi må samarbeide med ham. Det er den nåværende situasjonen.
Jeg tror at han vil beordre en forandring.
Akkurat som Hitler vil svare på telegrammene dine?
Ja, det vil han.
Vet dere hvorfor dere ikke kommer overens? Dere er begge håpløst sta.
Faen!
Chang! Chang!
Chang!
Sjåføren din begynte å slåss. Han ble ført til fangeleiren.
Chang!
Chang! Chang!
Chang!
Sjef... Jeg er her inne.
Lukk opp porten! Kom igjen, åpne!
Slipp meg inn!
Nei! Nei! Nei!
- Han ble ikke i bilen. - Derfor hogg dere hodet av ham?
En ærerik død. En konkurranse mellom to offiserer. Veldig populær i Japan.
- Hva slags konkurranse? - Hvem som halshogger flest fiender.
Pressen er her i dag.
Vi skal selvsagt kompensere tapet.
Still dere opp.
Reis dere og inn i rekken!
Reis dere! Gå dit bort. Skynd dere!
Velg hvilken du vil ha!
Chang snakket tysk og han kunne kjøre bil.
- Hvor mange vil du ha? - 20.
Er en tysktalende kineser verdt 20 som ikke snakker tysk?
Nei, men han er 20 ganger mer nyttig for meg.
Spør om noen snakker tysk!
Rekk opp en hånd om dere snakker tysk.
Du er heldig. Han snakker tysk.
- Beordre ham fram. - Kom fram!
Si noe til ham! Jeg vil høre ham snakke tysk.
Forstår du meg?
Si noe. Si hva som helst.
Si noe.
Nå? Bare 20 mann, herr Rabe.
Du.
Barn? Du.
Du.
Konkurransens resultat og dens stolte vinnere.
Det er en forbrytelse å begrave likene. Det straffes med døden.
Jeg har skrevet til Hitler. Han må gripe inn motjapanerne.
Bare le, men så fort han får høre hva som skjer her, så griper inn han.
Atjeg måtte stole på Hitler. Sonen er en katastrofe.
Folkets lidelse er fryktelig. Og de lever ikke lenge til.
Vi har mat for tre dager. Og vi har ingen penger.
Vi er fortapt.
Tross atjeg frarådet det, så fins det 200000 i sonen.
Noen grupper forbruker tre ganger så mye ris.
- Hvorfor ser du på meg? - Gjør du opp studentene?
- Hva gjør du ellers med all risen? - De er unge, de må spise.
Jeg tviler på at 150 jenter kan spise så mye.
Fru Dupres tar seg også av fangene.
Da jeg besøkte skolen her om dagen, så jeg ingen fanger i det hele tatt.
Alle vet at japanerne har skutt alle fangene.
Så heldig. Ris betaler godt på svartebørsen.
Ingen beklager seg så mye, likevel har ikke noe hendt jentene dine.
Hadde det vært bedre om alle ble voldtatt? Hadde vi fått risen da?
Skolen får samme rasjon som før.
Smythe, pass dine egne saker og bry deg ikke om frøken Dupre.
- Når kommer ambassadørene tilbake? - Jeg vet ikke.
Hva er best? Å ville hjelpe, men samtidig forverre situasjonen-
- eller å ikke hjelpe i det hele tatt?
- Hva ville det hjelpe å gi opp nå? - Ikke i det hele tatt.
Men en sikkerhetssone som ikke er sikker er verre enn ingen.
John.
Hva ville Dora ha sagt når du er så trist?
Hun ville ha sagt... gå og spill piano!
- Kan jeg stole på deg? - Hva da?
Jeg vil vise deg noe.
- Hva har hendt med jentenes hår? - Jeg sa at det var lus.
Jeg kunne ikke si at det var for å forhindre voldtekt.
Kom her.
Jeg overlater ikke flere fanger.
- Det er eneste måten å redde dem på. - Det er vanvidd å gjemme dem her.
- Vi lovte å ikke gjemme fanger. - De lovte å ikke skyte fanger.
Jeg kan ikke tillate det. Det setter hele sonen i fare.
- Jeg trodde jeg kunne stole på deg. - Det er ikke det det handler om.
Overleveres de, så blir det over mitt lik.
21. desember 1937.
Avskåret fra ytterverden. Ingen brev, telegrammer eller telefoner,
Ingenting virker lenger.
Jeg trodde ikke jeg skulle bli nødt til å veie menneskeliv mot hverandre.
Er det bedre å overlate noen hundre soldater for å beskytte sonen-
- uten å vite om det hjelper, eller å holde ut?
Det fins ingen svar.
Wan.
- Hvordan ble håret ditt så kort? - Det ble klippet av.
Hvor er hun?
- Hvem er det? - Hvor er jenta? Er hun her?
Det fins ingen jente her. Svin!
- Hva var det jeg sa? - Fin frisyre.
Kom an.
Bare vent! Hvem tror du at du er?
Rolig.
Spre beina hennes.
Hold deg rolig. Vær stille.
Hold kjeft.
Vær stille. Bli der.
Stans, dette er sikkerhetssonen. Ut og la kvinnene være.
Vi er tyskere. Heil Hitler. Tyskere, tyskere. Hjelp meg nå.
Heil... Skitler.
Heil Skitler.
Det var ikke moro... Han er det tyske folkets Führer.
Vil du høre hva jeg ikke syns er moro?
Det angår også den så kalte Führeren.
Friedrich Rosen, min far, ambassadør og utenriksminister-
- ble tvunget til å flykte og dø i Kina-
- fordi bestefaren min, Beethovens beste venn, tilfeldigvis var jøde.
Faren min fikk ikke dø i det land han har tjent.
Det er ikke moro. Og at jeg ikke stiger i gradene etter så mange år.
Jeg burde være glad for atjeg lever. Det er ikke moro.
Heil Skitler.
- Hvorfor må vi begrave ham? - Det er vår plikt.
- Vi hatet ham begge to. - Han er likevel faren vår.
Å ikke bli begravet er som å dø en andre gang.
Hold lyset!
- Jeg hatet ham. - Jeg tilga ham.
Jeg spør for siste gang. Hvem ga ordren?
- Det angår dere ikke. - Utrolig.
Han har ordrer om å fylle hullene i gaten.
- Med lik? - Det virker sånn.
- Føler du deg bra? - Det er ingen fare med meg.
En offiser.
Jeg må protestere. Hvem ga denne ordren?
Løytnant. De hindrer arbeidet vårt.
Løytnant, vent er du snill!
Vi må skille lag. Løp inn der. Skynd deg!
- Soldater! - Det er meg, Langshu.
Soldater!
Hva skjer? Hva vil dere?
- Kinesiske soldater. - Ut av min skole!
Stopp med en gang!
Det er meg, Langshu.
- Hjelp meg. - Inn i komfyren.
Finkjem hele stedet.
Dette er en pikeskole i sikkerhets- sonen. Dere får ikke være her.
Dette er siste salen i etasjen. Det er jentenes sovesal.
- Hvis dere legger en finger på dem... - Åpne!
Opp med dere.
- De ser ut som menn. - Japanerne ga dem lus.
- Kle av dere! - Jeg protesterer, det er skammelig.
Ingen soldat. Ikke noe problem.
Kle av dere!
De får gå ut.
Vent utenfor!
Ta av nattkjolene deres! Skynd dere.
Det kommer ikke til å skje dere noe.
Hendene på ryggen.
Wan?
Ingenting.
Du må gå tilbake til skolen.
Takk.
Wan?
Han er her. Broren din er her.
23. desember 1937.
I morgen er det jul. Vi er nede for telling.
Vi kan ikke holde ut lenge til.
Jeg pleide å si "Ikke gi opp, det løser seg til slutt."
Og det må gjelde også nå.
Jeg har besluttet å gi sparepengene til sonen.
Hva skal jeg ha dem til, nå når Dora ikke med meg?
Kom inn.
Takk.
Vil du sette deg?
- Sover broren din? - Ja, han sover.
Bra.
- Er det din kone? - Nei, det er søsteren mi.
Judith.
Det er familiebilder.
Mor, far, søster og det er meg.
- Så søtt. - Takk.
- Er det deg? - Det var lenge siden.
- Kan jeg få dette? - Ja, hvis du vil.
Dette.
- Husker du det? - Ja.
24. desember 1937.
Jeg har feiret hver jul i 30 år med Dora.
Med juletre og julegås.
Og Doras berømte gugelhupfkake.
Jeg angrer ikke at jeg ble. Vi har reddet mange liv.
Men jeg kan ikke sette ord på min sorg.
- John? - Jeg kommer.
- Hva syns du? - Den styggeste juletre noensinne.
Jeg tar det som en kompliment.
- Hvordan føler du deg? - Jeg har det bra. Her.
Mm, cognac.
En diplomatisk krise da de raidet den forlatte franske ambassaden.
Flaks at franskmennene er så redde.
Hør etter! Asaka har avlyst møtet på ambassaden.
- Men posten har begynt å komme igjen. - Og det beste av alt... Dette.
- Hva er det? - Åpne det.
Det lå på alteret i kirken. Det er nesten 50000 dollar.
Det skal vi skåle for. God jul.
John, du vet ikke hva du går glipp av. Prøv suppen!
- Jeg tar litt suppe. - Jeg vet at den er forferdelig.
Hvorfor tror du han avlyste møtet?
Synd. Dårlig kammermusikk, rå fisk, løgner. Jeg hadde sett fram til det.
Det kan bety at diplomatene vil vende tilbake til Nanjing.
- Hva mener du? - Vår komite mister betydning...
Det betyr at diplomatene er på vei tilbake...
Dette er...
Dette er Doras gugelhupfkake.
Hun må være i live.
Legg ham på sengen.
Han trenger insulin, ellers havner han i koma.
Vi har ikke insulin. Vi har ikke mer medisin.
Det kan finnes en sjanse.
Vi har forhørt jentene.
Hundrevis av soldater holdes gjemt der.
Vi kunne stenge sikkerhetssonen.
Hva venter dere på?
Sonen må tømmes før pressen og diplomatene vender tilbake.
Ellers får hele verden vite det.
- Hvem? - Nakajima.
Vi er her fordi herr Rabe er syk. Tilstanden hans er kritisk.
Hvis dere kan hjelpe oss, ville det redde livet hans.
Insulin.
Dr. Rosen.
I morgen vender diplomatene tilbake.
Prinsen vet om at dere gjemmer soldater på skolen.
Han vil bruke det som unnskyldning for å evakuere sonen.
Ok, forstått.
Kom an, kjør!
Jeg hørte fra en japansk soldat hva dere bedriver.
Jeg ga dem mitt ord på at vi ikke gjemmer soldater.
Skulle jeg fortalt alle at vi har 800 soldater der?
- Du skulle aldri gjemt dem der. - Skulle jeg latt dem bli henrettet?
Nå blir de likevel henrettet, og sannsynlig hele sonen.
Du har forrådt meg og hele komiteen. Og Rabe også.
- Han visste om det. - Tøys. Det ville han aldri tillatt.
- Hva ville jeg ikke ha tillatt? - Hva gjør du?
Tilbake til sengen med en gang.
- Hvor mange sirener har vi igjen? - Tre.
Ok...
Rett dem og sett i gang dem så fort "The Cricket" går inn i Nanjing havn.
Det er alt eller ingenting.
25. desember 1937.
Nyheten at Prins Asaka skal evakuere sonen spredde seg raskt.
Hundrevis av mennesker ble samlet og blokkerte porten.
De var klare til å risikere livet for å forsvare sonen.
Deres tid er ute. Evakuer sonen!
Forsterkninger, hvorfor? Det er latterlig.
Herregud, de kommer med tanks.
Forsterkninger, hvorfor?
- Det begynner nå. - Vi må overlevere fangene.
- De kommer til å meie dem ned. - Da må vi gjøre noe.
Beordr angrep.
- Lad! - Lad!
- Vi går ut. - Er du gal? Hva skjer etterpå?
Vi overgir oss til japanerne.
Deres Høyhet, la oss skyte!
- Hyggelig å se deg ved god helse. - Frisk nok til å bli skutt.
- Du trenger bare utlevere soldatene. - Det fins ingen å utlevere.
Foretrekker dere å gjennomføre en massakre til må dere skyte oss også.
Hva er det?
"The Cricket". Som legger til i havnen-
- med alle diplomatene og det internasjonale presset.
Skynd deg om du vil skyte oss, ellers får hele verden vite det.
Avbryt!
Sikre våpnene!
Giv akt!
Venstre om...
Venstre om, marsj.
29. desember 1937.
Prins Asaka anerkjente sonen overfor diplomatene, -
- men seieren innebar slutten for oss.
Komiteen avgikk og vi overlot bilder og filmer til japanerne-
- som ødela dem foran øynene våre.
Og jeg... Jeg må forlate byen i dag.
Men jeg får se Dora igjen.
Det føles som et mirakel. Kampen er over.
Gå!
De siviles sikkerhet har alltid vært viktig for oss.
Derfor har lederne for den keiserlige hæren skapt en sikkerhetssone-
- for å garantere innbyggernes sikkerhet.
- Det er utrolig. - Det overrasker meg ikke.
Han kommer.
...den nye ansvarlige for sonen: Herr Bernard Fliess.
Direktør for Siemens i Nanjing, Kina.
- Helt plutselig er det deres sone. - Det ser slik ut.
Ålreit...
Du må gå nå.
Herr Rabe!
Takk.
Lykke til.
Rabe kommer!
Farvel.
Mer enn 200000 mennesker-
- overlevde Nanjingmassakren beskyttet i sikkerhetssonen.
Tross det var antallet offer oppsiktsvekkende stort.
Ifølge folketellingen døde over 300000 mennesker.
Japanske regjering har helt til i dag-
- nektet at offisielt å innrømme massakrens omfang.
Ved tilbakekomsten til Tyskland ble John Rabe arrestert-
- mistenkt for å ha samarbeidet med kineserne.
Han ble forbudt å rapportere om sine opplevelser.
Dagboken hans ble konfiskert, for å gjenfinnes 60 år senere.
Etter krigen nektet han i starten avnazifisering av de allierte.
Glemt og lutfattig døde han i Berlin 1950.
SLUTT Tekst: Per Olav Wiborg-Maurstad OrdioVision