God morgon, herr Rabe.
- God morgon. - God morgon. Tillbaka till arbetet.
27 november, 1937.
Man säger att japanerna rivit Shanghai till grunden.
Jag tror det inte. Typisk kinesisk propaganda. Allt är stilla i Nanking.
Förutom för vissa, som springer runt och är skrämda.
Jag hoppas att vår avresa inte ska se ut som om vi också flyr fältet.
Ska jag säga till alla att jag blivit befordrad och kallad till Berlin?
Naturligtvis inte.
- Koppla mig till John Rabe. - Mr Rabe.
Men ändå... Mitt hjärta blöder över att lämna allt efter alla dessa år.
Rabes residens.
Nej, det går inte. Ni måste luta pianot. Vad gör ni? Luta det.
- Det går inte igenom, har jag sagt. - Skulle det växt på 20 år?
Ställ ner det.
Herregud, idioterna duger inte till något.
1 december, 1937.
En stor japansk styrka ligger i beredskap 70 km från Nanking.
Så säger min kinesiske chaufför, Chang. Han säger inte var han hört det.
Vi reser ändå om två dagar. Oavsett japaner eller inte.
Det vore inte illa om Japan fick inflytande över Kina.
De är ju allierade med tyska riket.
- Hatten? Vi skulle ju slänga sånt... - Ja, ja, släng den då.
- Behöver du mer insulin? - Jag har tillräckligt.
- När jag är död. - Jag vet att jag kan läsa den efteråt.
Av nyfikenhet kommer jag att överleva dig.
Det är min taktik.
- Chefen! - Jag har sagt att du måste knacka.
- Men, chefen... - Här i huset knackar vi. Ut.
Hur kan en människa vara så dum?
- Det knackade. - Han måste lära sig...
- Vi reser om två dagar. - Det är en principsak.
- Herr Fliess har precis anlänt. - Redan?
- Kunde han inte ringt innan. - Det gjorde han.
Men ni hade inte tid att ta samtalet.
Chang, Varför gav man dig ett huvud? Varför...?
Så att det inte ska regna ner i min hals.
Korrekt.
Herr Fliess. Jag är John Rabe. Välkommen till Nanking.
- Heil Hitler. - Heil Hitler. Hoppas resan var god.
Herr Han, min ställföreträdare och snart er.
Heil Hitler.
Välkommen till Nanking. Heil Hitler.
Du anar inte hur lång tid det tog att lära dem det.
Inte tillräckligt länge. Han hälsar med vänster arm.
Inte vänster hand. Höger hand! Så där.
Kineserna är som barn. Man måste lära dem att göra som de blir tillsagda.
Man måste lära sig att känna igen en bra kines direkt.
Man måste kunna se det vid första anblicken.
Det där är en bra kines.
Vårt W-923-system. Vi levererar till hela Jiangsu-provinsen.
Det är över 50 miljoner människor.
Befolkningen växer så snabbt att vi inte kommer att klara det utan dammen.
Hur känns det att återvända hem efter så många år?
Sänder Siemens mig till Kina, åker jag dit.
Sänder de mig till Berlin, åker jag dit.
Det låter som om du vill stanna.
Kontrollenheten för systemet. Det är anläggningens hjärta.
Det ni byggt upp är imponerande. Men är kineserna värda besväret?
För Siemens är det värt det. Om några år tjänar vi miljoner.
Ni vet inget? Tyskland och har en ny inriktning. Det har även Siemens.
- Vad innebär det? - Det blir ingen damm.
Siemens i Nanking ska avregleras.
Vad i helvete!
Japanska Högkvarteret, 70 km väster om Nanking.
Vi har slagit kineserna här.
Våra styrkor avancerar västerut.
Vi är nu redo att erövra Nanking.
- Vem leder offensiven? - Major Ose, Ers Kejserliga Höghet.
En stort åtagande för en sådan ung man.
Ja, ers höghet.
Men unga män är kapabla till stora gärningar.
Er rapport, major.
Här är vår position. Mina trupper går ihop med 33:e infanteriet...
...och Löjtnant Yanagawas 6:e division.
Vi omringar Nanking från tre håll.
Då undviker vi onödiga förluster och tvingar staden att kapitulera.
Major, har ni någonsin deltagit i en elefantjakt?
Nej, ers höghet.
Man omringar inte en elefant, utan man tröttar ut den.
Antingen dödar man den eller så blir man dödad. Förstått?
Dora?
Vad gör du här...? Gå och lägg dig igen. Det är en överraskning.
Har jag glömt min egen födelsedag?
Jag vet att det är svårt för dig att lämna det här.
- Vet du det? - Det kanske jag inte gör.
Men jag vet att ingen annan kunnat göra ett bättre jobb. Ingen annan.
- Det är därför jag bakat kakan åt dig. - Gugelhupfkaka.
- Nankings flickcollege vill ta farväl. - Tack så mycket.
Shujuan, lite åt vänster.
Hon är mycket begåvad. Hon har en förfärlig pappa, inga pengar.
Är alla klara?
1... 2... 3... Stå stilla!
Heil Hitler! Välkommen till Nankings lokala nazistgrupp.
Krüger, gruppchef. Jag ska introducera er för de övriga.
Den här vägen.
- Den tar jag, mina herrar. - Jag tar dig nästa gång.
- Är det här gruppen? - Alla är inte samlade. - Mina herrar!
Vad är det där?
Bernd. Nej, låt det vara. Jag gör det.
Vi delar rum med den engelska veteranklubben.
- Hur understår ni er... - Hallå, allesamman.
Ni måste vara den nye? Hans Scheel, bagare till yrket.
Förlåt min sena ankomst. Jag har tagit med kanelbullar. De är varma.
Gick ni med i partiet för äta bullar under engelska kungens porträtt?
- Nej, vi samtalar också. - Det här är skandalöst.
Där är partiets jubileumsfana. Ni har inte ens öppnat paketet.
Vi måste bygga ett torn för en så stor fana.
Om ni varit riktiga nationalsocialister hade ni gjort det.
Alla läkare och sköterskor har 24-timmarsjour från och med nu.
Fler sängar. Så många som möjligt.
Här också.
Avdelning 2 får bli operationsavdelning.
Ta sängarna till avdelning 3 och 4 och ta upp operationssängar.
- Det finns inga fler. - Köksbord då. Bara vi räddar liv.
Om vi gör det.
Fixa bandage, dolantin, novakain, jod, och morfin, syster.
Det finns bara 120 doser eter kvar.
- Vad? Varför då, dr Xu? - Jag trodde att det skulle räcka.
Jaså? Vad hade du väntat dig? Ett litet gruff?
Att lägga ner nu är ett fatalt misstag. Kina är framtidens marknad.
Det är inget krig än. Kommer japanerna behöver de elen mer än kineserna.
Ni kan inte stänga utan att fråga mig. Jag har skapat det alldeles själv.
Herr Lehmann, jag... Herr Lehmann?
- De stänger ner Nanking nu. - Det kan de inte.
Jo, det kan de.
De har inte befordrat mig. De har sparkat mig uppåt. De har lurat mig.
Och dammen... Den hade blivit mitt arv.
Och sedan den där Fliess kom. Det lilla krypet.
Se på mig. Det är vår sista kväll. Låt ingen förstöra den.
Inte Fliess, inte Siemens, inte japanerna och framförallt inte du.
Ers höghet, vilken ära.
Du sa att jag inte behövde tala med honom.
- Kan vi gå in? - Då hade jag inte följt med.
- Som om han var Hitler själv. - Jag gillar inte nazister.
Han är ingen nazist.
- Han är bara medlem i partiet. - Det gör honom till nazist.
- Är du medlem i kyrkan? - Ja, än sen?
Vad tycker du om häxprocesser?
Med tanke på dig, så var det nog inte så dumt.
Efter sju år är rödvinet fortfarande iskallt-
- ölen pissljummen och champagnen serveras med is. Lär de sig aldrig?
Vad säger de kinesiska tänkarna?
Den noble måste leda den primitive. Den intelligente den sinnessvage.
Om kineserna lyssnat på filosoferna-
- hade de inte sett Japan som fiende, utan som en möjlighet.
- Rövslickare. - Fukuda? Jag har alltid gillat honom.
Du har inte haft något med honom att göra.
Ers höghet, vilken ära. Ni känner väl ambassadör Trautmann?
Självklart. Vi hyser den största respekt för varandra.
- Vad tror du väntar oss i Berlin? - Julhelgen.
Café Kranzler. Marzipanstollen. Glögg på Ku'damm.
En dagstidning man kan läsa. Riktigt bröd och smör.
Och sängar som inte är för korta.
Vet du att du fortfarande är den man jag älskar... efter 27 år?
- Ja, det vet jag. - Din övermodiga man.
Herr direktör... Jag är ledsen över att ni lämnar oss.
Alla kineser måste vara ledsna när en vän lämnar deras land.
Ni har gjort mer för Kina än man kan förvänta sig av en främling.
Därför utnämner jag er till "Kinesiska folkets hjälte".
Och jag överlämnar "Jadeordern"...
Otroligt. En korrupt general hedrar en nazist.
De exploaterar landet, bygger en guldgruva och belönas för det.
...till John Rabe.
"Kinesiska folkets hjälte"!
Ers höghet. Ärade gäster. Kära vänner.
Efter 27 år och 142 dagar i Kina...
Jo, jag har räknat dem.
Mina damer och herrar.
Efter 27 år och 142 dagar i Kina...
...kallas jag tillbaka till mitt hemland, till Tyskland.
Dora! Dora!
Ut, allihop! Ut!
Öppna grindarna!
Öppna! Öppna grinden!
Kör, kör, kör!
Kom, skynda dig.
Han!
Vad är det för idiot som stängt grinden?
Den idioten är jag.
Öppna grinden!
- Håll den stängd. - Våra arbetare dör.
- Jag beslutar över fabriken. - Inte än.
Öppna grinden!
Dora, du tar kvinnorna och barnen. Kom, skynda på.
Skynda er. Den där vägen.
Det här kommer ni att få ångra.
Det gör jag så gärna. - Kvinnor och barn! Skynda er!
Rabe... Jag svär att...
- Var är fanan...? Var är den? - I bakluckan på bilen.
Han! Sätt på strålkastarna.
- För fullt! - Är du galen?
Chang, kom hit! Spring dit bort.
Under flaggan, allihop.
Spring, skynda på. Den här vägen.
Kom igen!
Skynda på!
De drar sig tillbaka.
Vi klarade det.
De ger sig av.
Vi är räddade.
Det är för många sårade. Nio skott i magen.
- Ett skott i huvudet. Tre är döende. - Sluta. Det hjälper inte att gråta.
En skola har träffats. En skola.
- Har dr Xu börjat barnen? - Jag vet inte var han är.
- Vi har ingen mer bedövning. - Herregud...
- Var är dr Xu? - Han är inte här.
De träffade bara vaktkuren. Fyll igen hålet och städa upp här.
Han, kontrollera om anläggningen skadats och kontrollera turbinerna.
Jag ska skicka en rapport till Shanghai och Berlin idag.
Chang. Förstärk skjulen så att vi kan ha dem som skyddsrum.
- Har du förstått? - Jag är chaufför, chefen.
Utan skydd är du snart en död chaufför.
Herr Fliess.
Stanna bilen. Halt!
Stäng grindarna!
Morgonstund har guld i mund, va? Ut ur bilen.
- Öppna bakluckan. - Herr Rabe, ni avtackades igår.
Ni talar till den nye direktören för Siemens i Nanking.
Jag minns inte att jag överlämnat ansvaret.
Ni har varit för upptagen av flytten.
Vad har ni för planer för företaget?
Med tanke på gårdagens händelse, stänger vi med omedelbar verkan.
- Arbetarna, då? - De meddelas om vi fortsätter...
Har ni allting? Akter, räkenskaper, kontrakt?
Oroa er inte. Tysk effektivitet.
Bra plan. Det är synd att ert kontrakt inte gäller förrän den 6:e.
Det är i övermorgon. Om ni tvivlar, titta i bakluckan.
Kontraktet finns bland handlingarna. Tysk effektivitet.
Ni har inget att säga till om längre.
Det har ni rätt i. Och det har inte ni heller än.
Men någon måste ju säga något, eller hur?
Han?
Han.
Be honom öppna bakluckan.
Herr Fliess, vill ni öppna bakluckan?
Säg till honom att av försäkringsskäl...
...så kommer hans access till området att begränsas.
Han får bo i gästrummet. Personalen tar hand om honom.
- Herr Fliess... - Låt det vara.
Herr Fliess... gästrummet är där borta.
Ursäkta mig.
Om führern visste att de folk han skickade hit är mediokra...
- Du menar väl, men låt det vara. - Någon måste ta hand om det.
- Ja, men inte du. - Så länge jag är här gör jag det.
- Var är mina stekta ägg? - Dem kan du ta hand om själv.
4 december, 1937.
Medan de japanska granaterna regnade från skyn-
- öppnade jag grindarna och släppte alla som kom till oss.
Kvinnor och barnen kröp skräckslagna ihop under den enorma tyska fanan.
Fanan väntas vara ett skydd mot bomber.
Japanerna är trogna allierade.
De slutade bomba så fort de såg fanan. Mycket hedervärt.
Skynda på! Kom igen! Fort!
- Vad pågår? - Flyktingarna kan inte vara på gården.
Det är företagets mark. Jag behöver tillstånd.
- Bor de på gården? - Ja, det gör de.
Den här vägen. Ta den hit bort.
"De japanska soldaterna är era vänner."
Kineserna har nappat på betet. Meddela staben.
Gratulerar, major.
En dag blir ni en utmärkt befälhavare.
Men jag undrar en sak. Jag har gett order om att inte ta några fångar.
- Ändå tar ni tusentals fångar. - Förlåt mig, är ni snäll.
- Ers höghet. - Jag har inte bett er tala!
Nå, major. Vad har ni att föreslå?
Ers höghet...
Det vore extremt svårt att avrätta så många fångar.
Det menar ni?
För övrigt inser jag att en sådan avrättning kan betraktas som olaglig.
Olaglig?
Jag litar till fullo på att ni löser problemet en gång för alla.
Imorgon bitti vill jag inte se några fångar i livet.
Vi ska också bomba den centrala delen av staden.
Nanking måste få uppleva vår överlägsenhet.
Jag har hört att Chiang Kai-Sheck och regeringen har flytt till Chungking.
- De har övergett staden. - Japanerna är ändå så överlägsna...
Förlåt, men det går inte att jämföra...
I Shanghai stred kinesiska elittrupper under general Falkenhausen befäl.
På grund av pakten mellan Japan och Tyskland har hjälpen upphört.
Elittrupperna är krossade och Shanghai är ett stort blodbad.
Ursäkta, men vem är ni?
Dr Rosen, tyska ambassaden. Jag anlände från Shanghai idag.
- Vad föreslår ni, dr Rosen? - Lämna Nanking.
Det är redan för sent. Japanerna har omringat staden.
Jo... i Shanghai fanns en fredad zon för civila.
Delar av staden styrdes av en neutral kommitté.
Soldater från båda sidor ägde inget tillträde. Vapen var förbjudna...
Överdriver vi inte lite här. Krig är alltid förödande.
Det innebär krigsoffer och dödade.
Jag tror japanerna försöker undvika blodbad. De har spridit dessa flygblad.
Igår kväll visade vi en tysk flagga, och attacken mot Siemens upphörde direkt.
Hur smakade ert te, ers höghet? Har kineserna låtit det dra för länge?
Vad besvärligt.
- Vad har det tagit åt dig, Robert? - Vadå?
Absolut ingenting. Men medan ni satt här och drack te och samtalade...
...dog 17 barn framför ögonen på mig.
Barn utan ben. Barn med hål i deras magar. Barn med halva huvudena borta.
Vi fick operera utan bedövning. De skrek av smärta...
Nu är de ändå döda.
Kakorna?
Mm, utsökta!
Är du kvar, Rabe? Bad japanerna dig komma hit med några flygblad?
Japanerna krossar Nanking-
- och du får din del av kakan... En ny medalj och affärsmöjligheter.
- Sluta, John är inte sådan. - Då kanske han kan bevisa det.
- "Kinesiska folkets hjälte." - Absolut. Hur ska jag göra det?
Jag vet hur... Genom att stanna i Nanking och skapa en neutral zon.
- För civila, som i Shanghai. - Jag tror inte vi behöver en zon
Vi röstar.
För en säkerhetszon. Vilka är för?
Vad är det med er? Tänker ni sitta där och göra ingenting?
Snälla, vilka är för en säkerhetszon?
Det blev en majoritet för en säkerhetszon.
Som styrelseordförande föreslår jag att vi väljer...
...John Rabe.
Då kan vi lika lämna över oss själva till japanerna.
Mr Rabe kan Nanking bättre än någon annan.
Han är dessutom tysk, vilket gynnar förhandlingarna med japanerna.
Nå... Vilka är för John Rabe?
Emot?
Vilka reserverar sig?
Accepterar ni er utnämning, mr Rabe?
Egentligen ska jag resa imorgon, miss Dupres.
Vår hjälte kissar på sig.
Trevlig resa, mr Rabe.
Jag accepterar utnämningen. Dr Wilson...
Jag accepterar utnämningen.
- Det är patetiskt. - Vänta lite, dr Wilson.
Som vice ordförande för zonen föreslår jag, dr Robert Wilson.
Vilka är för?
Vilka är emot? Vilka reserverar sig?
- Accepterar ni utnämningen, dr Wilson? - Ja, det gör jag.
Lystring!
Ställ er upp!
Nu ska ni få varm soppa att äta.
5 december, 1937.
Jag kunde aldrig fatta att en enda dag kunde förändra livet totalt.
Att stanna, eller gå. Att spela hjälte, eller att fly.
Vad ska jag säga till Dora?
- Du sover inte. - Inte du heller.
Skillnaden är att jag inte kan sova, men du vill inte.
Säg mig vad det är du tänker, John Rabe.
Vad som väntar stackarna där ute.
Du tror att alla är som du.
Stackarna där ute på gården är nöjda med att vara där.
Du tycker synd om dem, men de är nöjda med det.
- Jag är som jag är. - Det vetjag.
Kommer du ihåg... för 27 år sedan...
...vad vi lovade varandra?
- Hur gammal var jag då? - 19.
Ja, det minns jag.
Och?
Nu och i evighet, vad som än händer.
- Menar du det ännu? - Betänketiden är förbi.
Jo, jag menar det. Nu och i evighet...
...vad som än sker.
- Hon är halv nio. - Vi borde vänta på mr, Rabe.
Vi har väntat länge nu i onödan.
- Vad menar du? - Vår kristne hjälte kommer inte.
Jag står inte ut med ditt knorrande. Ja, han är sen. Än sen då?
- Han kommer inte... - Hur vet du det?
Passagerarlistan för Pan A. Det är sista båten som går från Nanking.
Alla som betyder något, vår hjälte inkluderad, är med på den.
Rabe, John och Dora, förstaklass. Han flyr till och med ståndsmässigt.
- Din cynism går för långt. - Nej, någon annan har gått för långt.
- Det är omöjligt. - Jag tror det inte förrän jag ser det.
Den här vägen.
Skynda dig, kom.
Rör på er! Ur vägen! - Håll dig nära mig, Dora.
Var du tvungen att ta med fågeln?
Håll dig nära mig.
Herregud, de stormar ju nästan båten.
Ur vägen!
Vi har två biljetter.
Det är inget att diskutera. Vi har två biljetter.
Släpp igenom mig.
Där är han.
Stanna!
Hoppas de sjunker med båten.
- Du följer inte med. - Vi avgår nu. Ska du med eller inte?
Var rädd om dig.
Vänta!
Han stannar.
Jag älskar dig.
Jag kommer senare.
Jag hämtar Rabe.
Dora!
John.
Chefen.
- Gå du, jag stannar här. - Det är farligt.
Han, jag vet att du menar väl.
Om jag blir träffad så blir jag det.
Gå nu, innan jag blir arg.
Säkerhetszonen har fyra ingångar, som vi kontrollerar.
Soldaterna har inget tillträde. Vi garanterar inga vapenlager-
- inga försvarsmurar byggs och inga soldater härbärgeras.
Internationella kommittén ser till att det finns vatten och mat.
Det innefattar ambassaderna, sjukhuset, skolor och Siemens anläggning.
Kinesiska soldater avväpnas och lämnas sedan som krigsfångar till japanerna.
Ers höghet, vi ber er stödja kommittén och erkänna säkerhetszonen.
- Var ligger det här stället, min herre? - Där borta.
11 december, 1937.
Plötsligt vällde människor i tusental in i vår zon.
Nyheten måste ha spridits med vinden. Det gick knappt att hantera.
Även Japans ambassadör, herr Fukuda, har gett zonen sitt godkännande.
4355 från port E.
Det innebär mer än 23000 människor första dagen. Otroligt.
- Zonen är bara planerad för 100000. - Vill du sätta upp en fullsattskylt?
Om sätter 20 människor i en båt som bara klarar 10, så sjunker alla.
- Jag trodde vi skulle rädda folk. - Det här är krig, ingen danslektion.
- Vi kan inte rädda alla. - Det är faktiskt inte ens krig.
Ingen krigsförklaring! Japanska ambassaden är fullbemannad.
Vi kan ändå inte rädda alla.
- Du verkar njuta av att folk dör. - Nej, men jag vet vad krig innebär.
Det är inget för kvinnor eller drömmare. Vi måste begränsa zonen till 100000.
Efter mina 27 år i Kina vet jag att om-
- det finns plats för 100000, finns det också plats för 200000.
Nu behöver folk mat och skydd. Vår uppgift är att ge dem det.
13 december, 1937.
Vi transporterar ännu ris från utkanten av staden.
Zonen behöver mjöl, salt, ved-
- medicin, kokkärl och mattor innan japanerna kommer.
Vi måste vara förberedda innan vi blir avskurna från världen.
Japanerna har 600 plan i Shanghai.
Såväl som pansardivisioner och en enorm armé.
Om en armé av den storleken anfaller Nanking innebär det förödelse.
Det är kanske ingenting jämfört med-
- vad ett nytt världskrig skulle innebära för Europa.
Kinesiska soldater som inte flytt är posterade vid stadens huvudport.
De vill försvara Nanking till varje pris. Ett hopplöst projekt.
Varför har ni avbrutit belägringen och gått till attack?
- Förlåt mig, general. - Svara på frågan, major!
Han kejserliga höghet gav ordern.
Får jag höra er rapport!
Mitt syskonbarn, kejsaren, vill ha en snabb seger.
Ett modernt krig, som påvisar Japans överlägsenhet.
Attacken kan inte stoppas. Vi angriper ikväll.
Hallå?
Vad är det som pågår här?
Vad är det som händer? Om linjerna är nere fixa dem.
Upprätta linjer till växelcentralen. Liv står på spel.
Skicka nyheten: Nanking har fallit.
Herregud! Zhong Shang!
Är du galen? Inga soldater i säkerhetszonen.
Han är min son.
Ta den änden. Kom igen.
Ut! - Avdelning 2.
Ta den här.
Ursäkta, ni får inte komma in. Det är en säkerhetszon.
Det är mitt sjukhus.
Ska du skjuta mig? Kom igen.
- Du har soldat. - Nej, ingen soldat. Jag ska visa.
Vill du att jag visar dig?
Följ med. Kom.
Ingen soldat.
Ni två söker igenom det rummet.
Ingen soldat.
Kontrollera det.
Där ser ni.
Vi har hitta honom.
Ingen soldat?
Sätt fart.
Det är ju löjligt. Vi är från tyska ambassaden.
Det är barn som svälter där inne.
Vi måste leverera riset till zonen. Jag vill tala med ert befäl på en gång.
John?
Tack för att du stannade... Utan dig...
Jag är hemskt ledsen för Dora.
En säck per person är gratis. Resten vill de ha 1000 yuan i tullavgift för.
Vilka tror de att de är? Herregud!
Heil Hitler! Jag är John Rabe. Jag är tysk. Förstår ni?
15 december, 1937.
Det blir svårare och svårare att föda 200000 människor.
Våra försök att vädja till japanerna för att ta in ris är obesvarade.
Vi hoppas att diplomaterna återvänder hit snart.
Rosen tror att en internationell närvaro ska tygla japanerna.
- Varför har du en potta på huvudet? - Vad gör du här, Wilson?
- Super mig full. - Det ser jag.
Vet du vad dina vänner gjorde idag?
De dödade två av mina läkare och tre sköterskor.
Men sjukhuset är ju i zonen...
Vi opererade en soldat. Han var son till en läkare.
Vad skulle jag ha gjort? Låtit honom dö?
Nu är han ändå död. Två läkare och tre sköterskor. Är det bättre?
Jag vet.
Rabe. Du är en patetisk figur och ett nazistsvin också.
Och du... dr Wilson.
Du är en ful, obstinat besserwisser. Och en gnällunge.
- Skål. - Prost.
Hitler har bara fått en kula Göring har två, men mycket små
Himmler har någonting liknande Goebbels har inga kulor alls
Hitler har bara fått en kula
Wilson.
Heil Hitler.
Marsch!
- Hur många fångar överlämnades? - 153.
Det här är rapporten. Han måste skriva under den.
Han frågar om han kan ta med sig 20 av våra flickor?
20 flickor. Han lämnar tillbaka dem ikväll.
Det kan ni absolut inte. Vem tror han attjag är?
En bordellmamma? Jag har aldrig upplevt något liknande.
Be honom skriva under och be honom gå innan jag kastar ut honom.
- Översätt! - Jag behöver ingen översättning.
Desto bättre. Varsågod, skriv under.
Ni kommer att ångra det här.
Och du... har du blivit alldeles galen? Jag vill inte hör något mer.
19 december, 1937.
Kroppar ligger staplade utanför grindarna. Japanerna gör inget åt dem.
Och vi tillåts inte gör det heller.
Vi, européer, är paralyserade. Avrättningarna är hejdlösa.
Ibland med maskingevär vid barackerna, ibland vid krigsministeriet och floden.
Till tyska folkets führer, rikskanslern, Adolf Hitler.
Min führer.
Som lojal partimedlem vänder jag mig till Er i denna nöd.
De japanska kejserliga trupperna erövrade Nanking 12 december, 1937.
Sedan dess har jag bevittnat grymma brott mot civila.
Jag ber er hjälpa till att stoppa katastrofen-
- och vädja till japanerna i mänsklighetens namn.
Stäng av.
Med en tysk hälsning.
Sluta gråta.
- Langshu. - Ett ögonblick.
Nu kan ni komma in.
Ja, miss Dupres.
Ja, han är väldigt stilig.
Längshu. Jag vill inte att du lämnar skolan på kvällarna. Det är farligt.
- Det gör jag inte. - Jo, nästan varje kväll.
- Jag tar med mat till min bror. - Jo, men ändå...
- Jag är orolig för honom. - Och jag är orolig för dig.
Mina herrar.
Prins Asaka tilltalas, ers kejserliga höghet. Och räck honom inte handen.
Ers kejserliga höghet, John Rabe från Siemens i Kina.
Det är en stor ära, ers höghet.
Attacken mot båten var ett tragiskt misstag.
Jag ska genast ta reda på vad som hänt er fru.
Hans fru överlevde. Hon är i Shanghai.
Så fort jag får veta något, meddelar jag er.
Här är pass som ger er rörelsefrihet i Nanking.
Ni kan självklart föra in ris tullfritt i zonen.
- Det verkar vara ännu ett missförstånd. - Ett tragiskt?
Som ni ser gör vi allt vi kan för att stödja ert arbete.
Du måste stanna i bilen...
- Jag förstår inte japanska. - Gå tillbaka till bilen.
- Ska jag sätt mig i bilen? - In i bilen!
- Jag skulle kunna sätta mig i bilen. - Ta av dig kepsen. Ta av den!
General, tyvärr känner jag mig tvungen att påpeka-
- Att i många fall har japanska trupper ignorerat säkerhetszonen.
Mord, rån och våldtäkter är den dagliga agendan.
Det har även förekommit massavrättningar-
- både på civila och på soldater vi överlämnat till er.
I Yang Tze flyter hundratals lik i vattnet.
Tack för era råd, men låt er inte luras av den kinesiska propagandan.
Jag låter mig inte vilseföras av någon som helst.
Är ni galna. Ni är båda bra yrkesmän, men ni vet inget om diplomati.
Japanerna uttryckte precis att de struntar i vad vi säger.
- Då måste vi ryta till. - Det var den japanske prinsen.
Nu har vi ingen mer förhandlingsmöjlighet i framtiden.
Vi måste samarbeta med honom. Det är det nuvarande läget.
Jag tror att han kommer att beordra en förändring.
Precis som Hitler kommer att svara på dina telegram?
Ja, det gör han.
Vet ni varför ni inte kommer överens? Ni är båda hopplöst envisa.
Fan!
Chang! Chang!
Chang!
Er chaufför ställde till bråk. Han fördes till fånglägret.
Chang!
Chang! Chang!
Chang!
Chefen... Jag är här inne.
Öppna porten! Kom igen, öppna!
Släpp in mig!
Nej! Nej! Nej!
- Han stannade inte i bilen. - Därför högg ni huvudet av honom.
En ärofull död. En tävling mellan två officerare. Väldigt populär i Japan.
- Vadå för tävling? - Vem som halshugger flest fiender.
Pressen är här idag.
Vi ska självklart gottgöra er förlust.
Rada upp dem.
Res er och in i ledet.
Stå upp! Gå dit bort. Skynda på!
Välj vilken ni vill ha.
Chang talade tyska och han kunde köra bil.
- Hur många vill du ha? - 20.
Är en tysktalande kines värd 20 gånger mer än en som inte talar tyska?
Nej, men han är 20 gånger mer användbar för mig.
Fråga om någon talar tyska.
Sträck upp en hand om ni talar tyska.
Du har tur. Han talar tyska.
- Beordra fram honom. - Kom fram!
Säg någonting till honom. Jag vill höra honom tala tyska.
Förstår du mig?
Säg någonting. Säg vad som helst.
Säg någonting.
Nå? Bara 20 man, mr Rabe.
Du.
Barn? Du.
Du.
Tävlingens resultat och dess stolta vinnare.
Det är tydligen ett brott att begrava kropparna. Det straffas med döden.
Jag har skrivit till Hitler. Han måste ingripa mot japanerna.
Skratta bara, men så fort han får höra vad som händer här, så ingriper han.
Att jag skulle förlita mig på Hitler. Zonen är en katastrof.
Folkets lidande är fruktansvärt. Och de lever inte länge till.
Vi har mat för tre dagar. Och vi har inga pengar.
Det är ute med oss.
Trots attjag avrådde det till det, så finns det 200000 i zonen.
Vissa grupper verkar förbruka dubbelt så mycket ris.
- Varför tittar du på mig? - Göder du studenterna?
- Vad gör du annars med allt ris? - De är unga, de måste äta.
Jag tvekar på att 150 flickor kan äta så mycket.
Miss Dupres tar även hand om fångarna.
När jag besökte skolan häromdan, såg jag inga fångar alls.
Alla vet att japanerna skjutit alla fångarna.
Vilken tur. Ris är ju högvaluta på svarta marknaden.
Ingen beklagar sig så mycket, ändå har inget hänt dina flickor.
Hade det varit bättre om alla våldtagits? Hade vi fått riset då?
Colleget får samma ranson som förut.
Smythe, sköt dig själv och lägg dig inte i miss Dupres angelägenheter.
- När kommer ambassadörerna tillbaka? - Jag vet inte.
Vad är bäst? Att vilja hjälpa, men samtidigt förvärra situationen-
- eller att inte hjälpa alls?
- Vad skulle det hjälpa att ge upp nu? - Inte alls.
Men en säkerhetszon som inte är säker är värre än ingen alls.
John.
Vad skulle Dora ha sagt när du är så ledsen?
Hon skulle ha sagt... gå och spela piano.
- Kan jag lita på dig? - Vad då?
Jag vill visa någonting.
- Vad har hänt med flickornas hår? - Jag sa att det var löss.
Jag kunde inte säga att det var för att förhindra våldtäkt.
Följ med.
Jag överlämnar inga fler fångar.
- Det är enda chansen att rädda dem. - Det är vansinne att gömma dem här.
- Vi lovade att inte gömma fångar. - De lovade att inte skjuta fångar.
Jag kan inte tillåta det. Det riskera hela zonens existens.
- Jag trodde jag kunde lita på dig. - Det är inte det det handlar om.
Överlämnas de, så blir det över mina döda kropp.
21 december, 1937.
Vi var avskurna från yttervärlden. Inga brev, telegram, eller telefoner,
Ingenting fungerar längre.
Jag trodde inte jag skulle bli tvungen att väga människoliv mot varandra.
Är det bättre att överlämna några hundra soldater för att skydda zonen-
- utan att veta om det hjälper, eller att hålla ut?
Det finns inget svar.
Wan.
- Hur blev ditt hår så kort? - Det klipptes av.
Var är hon?
- Vem är det? - Var är flickan? Är hon här?
Det finns ingen flicka här. Era svin!
- Vad var detjag sa? - Snygg frisyr.
Kom igen.
Vänta du bara. Vem tror du att du är?
Inte så fort.
Sära hennes ben.
Håll dig lugn. Var stilla.
Håll käften.
Var tysta. Stanna där.
Stanna, det här är säkerhetszonen. Ut och låt kvinnorna vara.
Vi är tyskar. Heil Hitler. Tyskar, tyskar. - Hjälp mig nu.
Heil... Skitler.
Heil Skitler.
Det var inte kul... Han är tyska folkets führer.
Vill du höra vad jag inte tycker är kul?
Det rör också den så kallade führern.
Friedrich Rosen, min far, ambassadör och utrikesminister-
- tvingades fly och dö i Kina-
- för att min morfar, Beethovens bästa vän, råkade var jude.
Min far fick inte dö i det land han tjänat.
Det är inget kul. Och attjag inte stiger i graderna efter så många år.
Jag borde vara glad för attjag lever. Det är inget kul.
Heil Skitler.
- Varför måste vi begrava honom? - Det är vår plikt.
- Vi hatade ju honom båda två. - Han är ändå vår pappa.
Att inte bli begravd är som att dö en andra gång.
Håll i ljuset.
- Jag hatade honom. - Förlåt honom.
Jag frågar för sista gången. Vem gav ordern?
- Det angår er inte. - Otroligt.
Han har order att fylla hålen i gatan.
- Med kroppar? - Det verkar så.
- Mår du bra? - Det är ingen fara med mig.
En officer.
Jag måste protestera. Vem gav den här ordern?
Löjtnant. De hindrar vårt arbete.
Löjtnant, vänta är ni snäll.
Vi måste dela på oss. Spring in där. Skynda på!
- Soldater! - Det är jag, Langshu.
Soldater!
Vad händer? Vad vill ni?
- Kinesiska soldater. - Ut ur min skola!
Sluta med detsamma.
Det är jag, Langshu.
- Hjälp mig. - In i spisen.
Finkamma hela stället.
Det här är ett flickcollege i säkerhetszonen. Ni har inget tillträde.
Det här är sista salen på våningen. Det är flickornas sovsal.
- Om ni rör ett finger på dem... - Öppna.
Upp med er.
- De ser ut som män. - Japanerna gav dem löss.
- Klä av er! - Sluta, det är skamligt.
Ingen soldat. Inget problem.
Klä av er!
De får gå ut.
Vänta utanför.
Ta av era nattlinnen. Skynda på.
Det kommer inte ett hände er något.
Händerna på ryggen.
Wan?
Ingenting.
Du måste gå tillbaka till colleget.
Tack.
Wan?
Han är här. Din bror är här.
23 december, 1937.
Imorgon är det jul. Vi är nere för räkning.
Vi kan inte hålla ut länge till.
Jag brukade säga "Ge inte upp, det löser sig till slut."
Och det måste gälla även nu.
Jag har beslutat att skänka besparingarna till zonen.
Vad ska jag ha dem till, nu när Dora inte med mig?
Kom in.
Tack.
Vill du sätta dig?
- Sover din bror? - Ja... han sover.
Bra.
- Är det din fru? - Nej, det är min syster.
Judith.
Det är familjebilder.
Min mamma, min pappa, syster och det där är jag.
- Vad söt. - Tack.
- Är det du? - Det var länge sedan.
- Kan jag få den här? - Ja, om du vill.
Den här.
- Minns du det? - Ja.
24 december, 1937.
Jag har firat varje jul i 30 år med Dora.
Med julgran och julgås.
Och Doras berömda gugelhupfkaka.
Jag ångrar inte att jag stannade. Vi har räddat många liv.
Men jag kan inte sätta ord pa mn sorg.
- John? - Jag kommer.
- Vad tycks? - Den fulaste julgran jag någonsin sett.
Jag tar det som en komplimang.
- Hur mår du? - Jag mår bra. Här.
Mm... cognac.
En diplomatisk kris när en raid gjordes mot den övergivna franska ambassaden.
Tur att fransmännen är så rädda?
Hör upp! Asaka har ställt in mötet på ambassaden.
- Men posten har börjat komma igen. - Och det bästa av allt... Det här.
- Vad är det? - Öppna det.
Det låg på altaret i kyrkan. Det är nästan 50000 dollar.
Det ska vi skåla för. God jul.
John, du vet inte vad du går miste om. Prova soppan.
- Jag tar lite soppa. - Jag vet att den är förfärlig.
Varför tror ni han ställde in mötet?
Vad synd. Dålig kammarmusik, råfisk, lögner. Jag hade sett fram emot det.
Det kan betyda att diplomaterna kommer att återvända till Nanking.
- Vad menar du? - Vår kommitté förlorar i betydelse...
Det innebär att diplomaterna är på väg tillbaka...
Det här är...
Det här är Doras gugelhupfkaka.
Hon måste vara i livet.
Lägg honom på sängen.
Han behöver insulin, annars hamnar han i koma.
Vi har inget insulin. Vi har slut på medicin.
Det kan finnas en chans.
Vi har förhört flickorna.
Hundratals soldater hålls gömda där.
Vi skulle kunna stänga säkerhetszonen.
Vad väntar ni på?
Zonen måste utrymmas innan pressen och diplomaterna återvänder.
Annars får hela världen reda på det.
- Vem? - Nakajima.
Vi är här för att mr Rabe är sjuk. Hans tillstånd är kritiskt.
Om ni kan hjälpa oss, skulle det rädda hans liv.
Insulin.
Dr Rosen.
Imorgon återvänder diplomaterna.
Prinsen känner till att ni gömmer soldater på colleget.
Han vill använda det som ursäkt för att utrymma zonen.
Okej, förstått.
Kom igen, kör.
Jag hörde från en japansk soldat vad ni har för er.
Jag gav dem mitt ord på att vi inte gömmer soldater.
Skulle jag berättat för alla att vi har 800 soldater där?
- Du skulle aldrig gömt dem där. - Skulle jag låtit dem ha avrättats?
Nu blir de ändå avrättade, och sannolikt hela zonen.
Du har förrått mig och hela kommittén. Och även Rabe.
- Han kände till det. - Trams. Det hade han aldrig tillåtit.
- Vad skulle jag inte ha tillåtit? - Vad gör du?
Tillbaka till sängen på en gång.
- Hur många sirener har vi kvar? - Tre.
Okej...
Rikta dem och sätt igång dem så fort "the Cricket" går in i Nankings hamn.
Det är allt eller inget.
25 december, 1937.
Nyheten att Prins Asaka ska utrymma zonen spred sig snabbt.
Hundratals människor samlades och blockerade porten.
De var beredda att riskera livet för att försvara zonen.
Deras tid är ute. Utrym zonen.
Förstärkningar, varför då? Det är ju löjligt.
Herregud, de kommer med stridvagnar.
Förstärkningar, varför då?
- Det börjar nu. - Vi måste lämna ut fångarna.
- De kommer att meja ner dem. - Då måste vi göra något.
Beordra attack.
- Ladda! - Ladda!
- Vi går ut. - Är du tokig? Vad händer sen?
Vi överlämnar oss till japanerna.
Ers höghet, låt oss skjuta.
- Trevligt att se er vid god hälsa. - Tillräckligt frisk för att bli skjuten.
- Ni behöver bara lämna ut soldaterna. - Det finns inga att lämna ut.
Om ni föredrar att genomföra en massaker till får ni skjuta oss också.
Vad är det där?
"The Cricket". Som lägger till i hamnen-
- med alla diplomater och den internationella pressen.
Skynda er om ni vill skjuta oss, annars får hela världen reda på det.
Avbryt.
Säkra vapnen!
Giv akt!
Vänster om...
Vänster om, marsch.
29 december, 1937.
Prins Asaka erkände zonen inför diplomaterna-
- men segern innebar slutet för oss.
Kommittén avgick och vi överlämnade foton och filmer till japanerna-
- som förstörde dem inför våra ögon.
Och jag... jag måste lämna staden idag.
Men jag kommer att återse Dora.
Det känns som ett mirakel. Kampen är över.
Gå!
De civilas säkerhet har alltid varit viktig för oss.
Därför har ledarna för den kejserliga armén skapat en säkerhetszon-
- för att garantera invånarnas säkerhet.
- Det är otroligt. - Det förvånar mig inte.
Han kommer.
...den nya ansvarige för zonen: Mr Bernard Fliess.
VD för Siemens i Nanking, Kina.
- Helt plötsligt ät det deras zon. - Det ser så ut.
Då så...
Du måste gå nu.
Herr Rabe!
Tack.
Lycka till.
Rabe kommer!
Farväl.
Mer än 200000 människor-
- överlevde Nankingmassakern i skydd av säkerhetszonen.
Trots det var antalet offer häpnadsväckande stort.
Enligt folkräkningen dog över 300000 människor.
Japanska regering har ända till idag-
- vägrat att officiellt erkänna massakerns omfattning.
Vid sin återkomst till Tyskland blev John Rabe gripen-
- misstänkt för att ha samarbetat med kineserna.
Han förbjöds rapportera om sina erfarenheter.
Hans dagbok konfiskerades, för återfinnas flera år senare.
Efter kriget förvägrades han till en början avnazifiering av de allierade.
Bortglömd och utfattig dog han i Berlin 1950.
SLUT Översättning: Mats Wennberg Ordiovision