Det finns ett oändligt antal Universum,
och i vart och ett av dem, så finns det en version av oss.
Tidigare i Fringe,.. - Bara för att du gick i mina skor,
så tro inte för ett ögonblick att du känner mig.
Kanske är du oförmögen till tillit.
Och det kommer från personen som kidnappade mig och stal mitt liv.
Jag har gjort hål i båda universumen, så att vi kan börja samarbeta med att fixa,..
Du hade rätt. De minns inte Peter.
- Han tjänade sitt syfte. - Tidslinjen har blivit omskriven,
och ändå fortsätter spår av honom att blöda igenom.
Han var här, och sedan var han borta. Jag såg honom!
Berätta för mig om dagen som bilden togs.
Jag tror att jag var sex år. Vi skulle åka och campa,..
- Uppe i Vita Bergen på sommaren. - Och vem tog bilden?
Min mor. Jag minns att hon skrattade
Har du en god relation med henne?
- Jag saknar henne mycket. - Ah, ah, ah.
Låt oss gå,.. Tillbaka till bilden.
Och berätta för mig vad som mer hände den dagen.
Vi bad henne,..
Ta tid på dig. Det är nästan över.
Mina brödrar och jag,.. Vi bad henne att behålla den.
Vi tröttade ut henne. Hon sa ja.
Vi döpte honom till Fred.
- Hur fick det dig att känna dig? - Glad.
Översättning: Dream_Theater.
Låt mig berätta för dig om dem. De är otäcka varelser. Usla.
Delvis organisk vävnad, och delvis maskiner.
Det är som allting däröver.
De är vämjeliga. Avskyvärda. Föraktliga.
Föraktliga? Gör han den där synonymgrejen igen?
Han berättade för mig om hamn- skiftarna, och nu har han gått
- vidare till det andra universumet. - Omoraliska. Ondskefulla.
Walter, vi har gått igenom det här. Vad som har hänt det har hänt.
Vi hade kommit överens om att gå vidare.
Inte ens jag har droger starka nog för att glömma
att de kidnappade Olivia över till den andra sidan.
I veckor, så spatserade denna avskyvärda kvinna runt i labbet.
Avskyvärda kvinna?
Den andra Olivia. Den där överifrån.
Hon köpte min ovetskap med bakverk medan hon utförde sin plan,
att stjäla delar av maskinen med den,.. det fördömda Portugisiska sötbrödet.
- Maskinen som skapade bron? - Ja.
Men det var inte deras avsikt.
Vad de förväntade sig var att vår värld skulle förstöras.
- Tillintetgöras,.. - Walter. Det hände aldrig.
Det betyder inte att jag måste tycka om dem.
Det finns en spegel till i förrådsskåpet därbak.
- Kennedy, hjälp mig. - Lincoln.
- Tack. - Inga problem.
Snabba på!
- God Morgon. - Hej.
- Vad är det för utsmyckning? - Walter.
Se inte på mig som om jag hade någon vettig förklaring.
- Det är Walter. - Är Lincoln redan här?
Du sa väl åt honom att han kunde titta in för att lära sig om hamnskiftare?
Men jag trodde inte att han skulle ta mig på orden.
Han förlorade just sin partner. Plus att han är ny i stan.
Han känner inte någon. Han är antagligen lite ensam.
- Nej. Det kommer inte att hända. - Varför inte? Han är gullig.
För att om jag gick ut med honom skulle jag börja ifrågasätta det,
som jag alltid gör, och så skulle han bli sårad,
och så skulle min arbetsplats bli besvärlig,..
Och vet du vad? Han är inte ens min typ.
Kommer du nånsin att tänka på att din typ kanske inte existerar?
Dunham.
Jag kommer meddetsamma.
23 offer som vi känner till, utsätts för samma sak.
Han borrar sig in i bakhuvudet för att komma åt hjärnan.
Vävnaden blev punkterad och frilagd för att ta emot elektrisk ström.
Men det var inte det som dödade dem. Officiell dödsorsak var;
Cerebral hypotermi.
En kemisk lösning användes för att sänka hjärnans temperatur.
- De frystes från insidan. - 23 mord. Varför vet jag inget?
För att de brotten begicks inte här.
Vi har blivit ombedda att assistera i det här fallet.
Kommer det att bli något problem?
Inled skanning.
Skanning färdig.
22 mord, och mördaren lämnade inte en enda ledtråd.
Sedan, på det 23:e, så hittade vi ett enstaka hår.
Och DNA:t ledde oss till John Louis McClennan.
Inga tidigare arresteringar. Hans "VISA mig" är uppdaterat.
När vi väl identifierat honom, så åkte vi till hans hus,
redo till att omhänderta honom, men han dök aldrig upp.
- Han försvann. - Han var steget före er.
Med en IQ på 220, så är han säkert många steg före oss.
I fem år har vi letat efter den här killen. Han var slarvig en gång.
-Han gör inte samma misstag en gång till. - Vad behöver ni oss för?
Vi behöver er för att eskortera er John Louis McClennan
- från er sida över till vår. - Varför? För vilket ändamål?
Vi hoppades att han kunde ge lite insikt i vår Mr. McClennan.
Alltså, jag förstår att de har samma DNA,..
Jag vet alla anledningar till varför man inte ska göra detta.
Jag har gått igenom dem alla med min egen Överste Broyles.
Vi har helt enkelt inga alternativ.
Okej, men varför intervjuar du inte bara honom häröver?
För att vi vill att han ska se var mördaren bodde.
Om han kan, samverka med ytorna, och studera sina tillhörigheter,
så kanske han kan urskilja något som inte vi kan.
- Ja, du hoppas att han kan. - Tja, jag bodde i din lägenhet,
och jag snappade upp många saker om dig.
Kan du ursäkta oss ett ögonblick?
Okej, jag förstår. Samstämmigheten var nödvändig.
- Men detta,.. det är annorlunda. - Olivia, sluta.
Att rädda människors liv är viktigt, klart att det är.
Men,.. har vi ens tänkt igenom det här?
- Hur kan vi båda bara,..
Det är inte så komplicerat. Befallningsordningen är enkel.
Häröver, så bestämmer vi. Och däröver bestämmer de.
Det är bara enkelt om det finns någon tillit.
Vad hände med teknologin vi gav dem, som vi tog från den mänskliga hamnskiftaren?
Jag menar, har vi ens hört något?
Deras vetenskapsdivision jobbar ännu med den. Jag har inte glömt bort det.
Du, jag vet att det här är svårt för dig.
Fanns det nåt annat sätt att utföra det på, skulle jag be någon annan.
Hur ska det här ens kunna fungera?
Är vi beredda att berätta för civila om ett parallellt universum?
Nej. Nej, vi berättar inte någonting för dem.
Professor McClennan kommer inte att få veta vart han förs.
Är han professor? Och däröver, så är han en seriemördare?
Och vi förlitar oss på likheter?
På vår sida, så undervisar McClennan i Rättspsykologi
på West Connecticut College. Hans studieområde: Seriemördare.
Jag vet inte om det här kommer att fungera.
Men kanske är det inte så långsökt heller.
Jag är förvånad, att ni har läst min artikel.
Jag jobbar faktiskt på en uppföljare.
Jag tror inte vi kan underskatta den roll som empati spelar
i struktureringen av jaget, eller,.. i avsaknaden av det.
Jag har profilerat förut för polisväsendet, men
borde jag säga att, det är första gången för FBI.
Är ni villig till att medverka?
Agent Dunham, jag har jobbat för detta i hela mitt liv.
Det finns en anledning till att vi håller media utanför.
- Detta fallet är hemligstämplat. - Okej.
Och en av sakerna som ni inte får reda på är vart vi åker.
Har ni några allergier mot lugnande medel?
Vad hände med ögonbindlar?
Ja, det är en lång resa och jag lovar, att det blir mycket bekvämare så här.
Nej,.. Inga allergier.
Kom in. Detta är Agent Bergmann.
Han kommer att ge er ett mild sövande medel.
Hm. Här är för intrigen.
Okej, tack. Är vi uppkopplade?
Bara att köra.
- Hej, Liv, det är jag. - Ja, kom in.
- Vad tycker du? - Du passar bra i blont.
Jaha, så lycklige Frank gillar det röda, va?
Jag sa inte att jag inte gillade det röda.
- Du passar bra i båda. - Tack.
- De hoppar in nu. - Okej.
Agent Dunham. Vi är tacksamma för er hjälp i det här.
Hallå, Agent Lee. Jag brukar knäppa min jacka.
Så var vill ni ha mig?
Vi har avlyssning i den bilen. Så vi övervakar därifrån.
Okej, det blir bra.
Showtime.
Vi måste tanka.
- Får jag putsa fönstren? - Det skulle vara bra.
Mycket bra, min flicka. Det är bra jobbat.
- Vill du ha godis? - Jag vill ha chips.
Walter.
Walter! Walter!
Har du någon aning om hur högt det där var?
- En man måste få lugna sin själ. - Walter, finner du det där lugnande?
Har du någon aning om vad det kostade Mozart att skapa den känslan?
Walter, sluta.
- Vad är det med dig? - Inget.
Mina nerver är lite i olag. Jag har inte sovit så bra.
Jag kollade dina mediciner, och antalet stämmer inte.
- Du har tagit för många. - Jag har experimenterat,.. Igen.
Det är okej. Jag ska hjälpa dig att komma tillrätta igen.
Men om det är något annat som pågår, så måste du berätta.
Jag behöver vila. Det är allt.
Jag kanske går och lägger mig.
Han har ett kontrollbehov. Röriga ytor besvärar honom.
Han är mycket intelligent. Hm,.. förmodligen självlärd.
Och han är,.. fascinerad av hjärnan.
Tyskland. Kina. Em, Thailand.
ja, han beställde många delar utomlands online,
till kopplingscheman som han designade.
- Vad är de här till? - Vi vet inte.
Han behövde avleda sigsjälv från sitt lidande,
så han byggde saker som upptog hans tid.
Du hatar att vara härute, eller hur?
- Varför säger du det? - För att det skulle göra henne galen.
Det går bra.
Äggkläckningsbelysning. Min far brukade jobba på en bondgård.
Vi hade kyckligar ett tag. Jag vet inte vad han skulle ha den här till.
Utmärker sig nåt annat här för dig?
Han är väldigt olycklig. Han kände sig missgynnad under uppväxten, och,..
Andra ungar hade saker, och han,.. han hade inga.
Han försöker att ta igen det nu, men,.. det går inte.
Middagen är viktig för honom. Han jagar under dagen.
Han smälter in i sina omgivningar.
- Jag måste på toaletten. - Kom tillbaka meddetsamma.
- Det gör jag. - Och rör inte något som du inte måste.
- Så putsar jag klart här. - Okej.
- Vadå? - Stolen.
Vi hade en sådan uppsättning stolar i huset jag växte upp i.
Det var knasigt. Det är precis samma stolar.
Jag gillade den stolen.
- Åh, jösses. - Vad tror du?
De är alldeles för många. De,.. de är främlingar.
- Han,.. han känner dem inte. - Varför då visa fram dem?
För att han är svartsjuk på dem. För att han,..
Han hatar att de lever lyckliga liv. Det är vad han letar efter.
Han tar dem när de är glada.
Hans känslor är allt som betyder något. Han vill må bättre.
Mor? Mor!
- Hur kan han ha detta? - Känner du den mannen?
Han är min far.
Vad är det här? Är detta någon sorts skämt?
Nej, John, det är inget skämt, självklart inte.
- Nej då. Vad i helvete pågår här? Varför har ni en bild av min far?!
- Och samma jävla stol från min barndom?! - Ni förstår inte.
- Det är över. - Han är mitt ansvar.
- Professorn, vänta. - Jag är färdig här!
Var är jag? Var är jag?
Ser du, jag skulle ha tagit bort bilderna.
Du tog en kalkylerad risk. Jag trodde också det skulle funka.
Broyles ville inte att jag skulle göra det från början,
och Charlie tror att jag är galen.
Charlie är på en strand och smuttar Mai-Tais med krypladyn.
Förlåt mig, Fru Kryp Lady.
- Och det är inte över än. - Jag tänker gå in där.
- Ge henne en minut. - Släpp,..
I det här Universumet, så är vissa saker detsamma,
och vissa är det inte. Folk,.. gör olika val, och,..
hamnar därför på olika platser.
Jag menar, att detta är,.. rena mardrömmen.
John, allt som du kan berätta om honom,..
- Allting kan hjälpa. - Allting,..
Jag förstår bara inte honom. Jag är han.
- Det som finns i honom finns i mig. - Så vad menar du då?
Du är inte den ende som har hemligheter.
Fortsätt.
För så länge jag kan minnas,..
...så har jag vetat att någonting var fel med mig.
Min far,.. han visste det med. Han såg mörkret.
Han, använde en hårdhänt uppfostran för att försöka få rätt på mig.
Brutaliteten i det, jag menar, det var,..
Jag kom,.. jag kom också ifrån ett oegentligt hem.
Min,.. min styvfar v,..
Det är ingen tillfällighet att jag gör det jag gör.
Jag vill förstå mig själv. Jag vill hjälpa människor som mig.
- Har du nånsin ägnat dig åt det? - Nej. Men jag har velat.
- Och vad stoppade dig? - Inte vad,.. vem.
Hon,.. hon hjälpte mig att finna små,.. ögonblick av frid.
Ögonblick,.. som jag kan hålla fast vid.
- Din mor. - Nej.
Min mor skulle ha,..
Hennes namn var Marjorie.
Och vad min far gjorde med grymhet gjorde hon med kärlek.
Hon lärde mig att jag inte behövde leva i mörkret.
Att när jag fick driften, så kunde jag bara kliva ut ur det
och in i ljuset. Detta,.. det här är vansinne.
Det här är,.. för att ibland när jag, um,
föreställer mig hur mitt liv skulle ha varit utan henne,..
Så är det detta.
Får jag tala med dig?
-Jag önskar jag kunde berätta för honom. - Och berätta vad då?
Att det inte behöver vara såhär. Att,.. att det finns ett sätt.
Att han bara inte hade någon, att, att, att lära honom det.
Jag menar, att det sa du själv. Vissa saker hände,..
på ett sätt i den här världen, och,.. vissa inte, visst?
Kanske är det så. Men John,..
Han får aldrig veta att du existerar. Det förstår du väl.
Det finns ingen annan väg för honom.
Visst.
- Hon heter Noreen Miller, 32. - Okej, så när hände detta?
Hon försvann från en bensinstation för en timma sedan.
Bevakningskameran fick bilder på honom precis innan hon försvann.
Är det ännu ett offer?
Okej, John tror att han kanske kan hjälpa er att hitta honom.
Då hämtar vi honom.
- Var är han? - Toaletten.
- Det är borta. - Vad är borta?
Bilden på hans far.
Jag tar full ansvar, sir. Jag är äldste officer, och,..
Sir, Lincoln försöker bara att skydda mig. Det var min idé.
Jag är inte intresserad av skuldfrågan just nu. Har vi några ledtrådar?
- Vi tror att vi vet vart han är på väg. - Du låter inte helt övertygad.
Vi-vi tror att han försöker att hitta mördaren.
- Och varför skulle han göra det? - För vi tror att han vill stoppa honom.
Vi är online.
Professor John McClennan är inte härifrån.
Skillnaden mellan hans Universum och vårt kommer att ta tid för honom att förstå,
vilket kommer att göra det lättare att leta upp honom.
Han har inget "VISA mig," vilket betyder att hans tillgång
till allmänna transportmedel är begränsad.
Även om en psykologisk profil är gjord, så finns det 43.2% chans
att han under dessa omständigheter, kunde tillåta sig att stjäla någons ID.
Jag skulle säga att det är ganska extraordinärt.
De första kalkyleringarna indikerar att det finns 219 potentiella rutter
han kunde tagit under den tid han har varit försvunnen, men
möjligheterna förgrenar sig exponentiellt längre han är där ute.
Även med våra igenkänningsprogram,
som går igenom så mycket data kommer det att ta lång tid.
- Hur länge? - 13 timmar ungefär.
Om ni har rätt, Agent Dunham,
så är att finna Professor McClennan vår bästa chans att rädda Noreen Miller.
- Kontakta mig när ni har något. - Ja, sir.
Jag har en idé. Vet du, att den kvinnan bearbetar mer information på en timma
än du och jag gör på en livstid, så om inte hon tänkt på det, så finns det inte.
Ja, fast hon såg inte bilden på Johns far, men det gjorde jag.
Och, John sa att hans far jobbade som lantarbetare,
så om vi kan spåra upp bondgården så kan vi,..
Det kan vi inte, för att Johns far ägde inte bondgården,
så hans namn står inte på den.
Jag förstår, men på fotografiet så stod han framför en traktor
med yrkestrafikskyltar. Pennsylvania, TR-53-879.
Vi kan spåra registreringsskylten.
Weir Farm.
Nedlagd för tio år sedan, efter eldsvådorna på Richboro.
Det har varit obebott sedan dess. Noreen Miller.
Behöver inte sägas, men jag tänker ändå säga det.
Alla nödvändiga åtgärder skall tas för att få hem henne oskadd.
Några frågor? Då åker vi.
Åk med mig.
Det behöver inte vara så här. Du behöver inte skada henne.
Du ska ha tag i din 45:a silver. Du har den i verktygslådan.
Hur visste du det? Hur visste du det?
Det var där han hade den. Min far.
- Vad är du? - Jag var liksom dig.
Och sedan en oktoberkväll, gick jag till ett nöjesfält.
Jag var tio. Det var den kvällen som min far fann de döda sakerna.
Bara det, att det visste inte jag då. J-jag spelade spel, och
j-jag såg honom komma emot mig, sedan visste jag att han visste.
I det ögonblick jag såg honom, s-så visste jag,..
Det är mitt liv. Det är vad som hände mig.
Det var ringkastning som jag spelade.
Ja. Jag också.
Jag gömde mig. Bakom vagnshjulet.
Men han hittade mig. Och tog mig i kragen.
Hans fingernaglar skar in i min hals.
Han släpade hem mig, och han slog mig i tre dagar.
Inte jag. Jag sprang.
Så långt, så fort, och så länge som jag kunde.
Jag vaknade på ett fält, och en kvinna,.. stod lutad över mig.
Hennes namn var Marjorie.
Och på grund av henne, så,..
behöver inte jag göra det som du gör för att stoppa smärtan.
Du kan inte kontrollera det.
- Om du är som jag,.. - Jag kan kontrollera det.
- så kan det aldrig stoppas. - Hon lärde mig hur.
Detta är enda sättet. Jag gör det här,..
Och för en stund,.. så kan jag stoppa driften.
- och det är tyst. - Nej.
Jag känner till skriken i ditt huvud som inte vill sluta.
Det är ett hemskt ställe att vara på.
Men jag kan hjälpa dig. Precis som Marjorie hjälpte mig.
Du kan stiga ut ur mörkret. Vill du inte att smärtan ska upphöra?
- Jo. - Jag kan visa dig hur.
Det kanske du kan,..
Det du sa till John om din styvfar,..
du försökte få honom att öppna sig, va?
Ja, men det är även sant.
- Så vad hände med honom? - Min styvfar? Jag dödade honom.
Vi är redo att börja. Berätta för mig,..
om dina gladaste minnen. Berätta för mig om Marjorie.
Det är tomt!
- Fördömt. - Vi är på fel ställe.
- Vad tror du? - Där borta.
Det fanns en byggnad här.
Det kunde ha varit vadsomhelst. Ett skjul, en lada.
- Där finns en till. - Det fanns många byggnader här.
Det var här som familjen bodde.
Hur fick Marjorie dig att känna dig?
Säker,..
Hon var så vänlig. Så mild,..
Jag förstod aldrig hur någon så vacker
kunde älska något så dunkelt.
Du,.. Behöver inte göra det,.. nu längre.
Hon är nedsövd, men,.. hennes puls är stark.
John, sätt händerna där jag kan se dem.
Jag ville ha vad han hade. Vad hon gav honom.
- John, upp med dina händer. - Jag tog henne ifrån honom.
Det skulle jag inte ha gjort. Hon fick honom, att känna för dem.
Vad har jag gjort med dem alla?
Marjorie? Vad har jag gjort
Hur är det med Professorn?
Det verkar inte finnas några bestående skador
på hans motorikfunktion eller kognitiva förmåga.
Han lider däremot av en partiell minnesförlust.
Partiell?
Han kan inte minnas de senaste veckornas händelser.
Han har inget minne av att nånsin ha varit involverad i detta fallet.
- Och Marjorie då? - Hans minnen av Marjorie togs bort.
Neurologerna tror att förlusten är permanent.
För allt vi vet, så är hon det enda som hindrar han ifrån,..
Jag vet. När han väl blir släppt, så
- får vi hålla ett öga på honom. - Kan jag tala med honom?
De sa att han blev skadad när han gjorde profileringar åt FBI.
Okej.
Hej.
Kommer du ihåg mig? Ingenting alls?
Jag är Olivia Dunham. Jag är en av FBI-agenterna som jobbade med fallet.
De sa åt mig att jag räddade en kvinnas liv.
Ja. Och förmodligen många fler.
- Jag kom för att tacka dig. - Bara glad för att kunna hjälpa.
Kommer du ihåg Marjorie?
Den andre agenten frågade också mig det,.. Nej.
Men saker och ting är ganska dunkla just nu.
Hade hon något med utredningen att göra?
På sätt och vis.
- Du mår snart bättre. - Det heter ju,..
Att även när det ser som mörkast ut, så kan man gå in i ljuset.
Han vet vad hon lärde honom, men minns inte vem hon är.
Hur är det möjligt?
Med risk för att låta sentimental,..
Så har jag alltid trott att det fanns människor som lämnade ett
beständigt kännemärke i ens själ. Ett avtryck som aldrig kan raderas.
- Walter, jag är här. - Vem är du?
Kan du höra mig? Jag är precis här.
- Nej. - Walter, jag är ju här.
- Nej, det är du inte. - Jag är här, Walter.
Du..!...du är, bara ett på,.. ett påfund!
Walter, jag är ju här. Jag är här, Walter.
Precis här. Walter, jag är här.
Kan du höra mig? Jag är precis här.
Walter. Hjälp mig, Walter.
Var snäll och hjälp mig.
Översättning: Dream_Theater.