LEDUS LAlKMETS 3 DlNOZAURU ĒRA
lr sācies!
Pagaidiet, veči!
Bērniņš dzimst!
Man būs bērniņš!
-ZiIais briesmu kods! -Rozā, ja meitene.
Man būs bērniņš! Es nāku, EIij!
Mēs ķeram!
EIij!
EIij, kur tu esi? Kur es esmu?
Manij?
Es teicu, ka tikai iespēra.
Protams. Protams!
Nu gan tu sabiedēji tēti. Tētis izgāzies.
Nokrīt no kIints un - būkš, būkš!
Muļķa tētuks.
Vainīgs! ViItus trauksme! Tikai iespēra.
-Es arī gribētu iespert. -Trešā šonedēļ.
lzrāde cauri, Iasās prom!
Re, kur vēI vienai gaidāms mantinieks.
Es neesmu grūsna!
ŽēI. Būtu burvīga māte.
Zinu, ka tu uztraucies. Es arī uztraucos. Taču tu pārspīIē.
Labi, Iabi! Nu jau tu runā kā Djego.
Vienu mirkIīti. Kur ir Djego?
Man nagi deg! Deg kā ugunīs!
Man jātipina uz pirkstgaIiem.
lerij putekļus, dingo!
Drīkst? Tagad drīkst skatīties?
Mierīgi. Nesabiedē bērnu.
Es raizējos par viņa pārbiedēto tētuku.
NeIūri!
Skaties! Spēļu Iaukums mantiniekam.
Oho.
Fantastiski!
Manij.
Paša roku darbs. Mūsu ģimene.
Kāpēc manis tur nav?
-Tu būsi pie mums. -lederēsies kā Iikts!
PaIdies!
Protams, vēI nav pavisam pabeigts. Šur tur vēI kas jāpieIabo.
Neticami! Tu veido mazuIim drošu vidi.
MazuIim drošu vidi? Ej tu nost! Jāsmejas.
Mūsu mazuIis uzaugs skarbā pasauIē.
Tur tu nespēj Iīdzēt.
Spēju gan. Esmu IieIākais zvērs uz zemes!
Redzēsim, IieIais tētuk, kā tu pārcietīsi pusaudža gadus.
Sid, neaiztiec neko.
Šis ir bērnu Iaukums. Vai tu esi bērns?
Labāk neatbiIdi.
Djego! Rekur tu esi.
Nokavēji IieIo pārsteigumu!
Ak tā. Apskatīšu vēIāk.
Labi. Uz redzīti.
Man šķiet, ka Djego kaut kas nomāc.
Gan jau viss Iabi.
Aprunājies ar viņu.
Džeki ar džekiem nedaIās rūpestos.
Mēs tikai uzsitam cits citam pa pIecu.
Tas ir muļķīgi.
Tā šķiet meitenēm. Džekiem atsver pusgadu psihoterapijas.
Labi, Iabi, es eju.
Ei.
Kāpēc tu tā darīji?
Nezinu.
PakIausies...
EIija domā, ka tev kāds kreņķis. Teicu...
Vispār jau es tiešām prātoju,
ka drīz man būs jūs jāatstāj.
Tad teikšu viņai, ka tev nekas nekaiš.
Kuru mēs gribam apmuļķot? Esmu zaudējis veikIību.
Un nederu bērnaukIes darbam.
Ko tu ar to gribi teikt?
Ģimene - tas ir vareni, prieks par tevi.
Taču tas ir jūsu piedzīvojums, nav mans.
Negribi būt Iīdzās manam bērnam?
-Tu mani pārprati. -Nē, ej vien
un mekIē piedzīvojumus, piedzīvojumu kārotāj.
Uzgriez muguru manai garIaicīgajai ģimenes dzīvei.
Vai hormonu vētrām nebūtu jāpIosa EIija?
Pagaidi! Nevienam nav jāiet prom.
Tāpēc jau džeki ar džekiem neapspriežas.
-Kāpēc? Kas noticis? -Djego dodas prom.
Šim jābūt Iabākajam Iaikam mūsu mūžā. Mēs gaidām bērniņu!
Nē, Sid. Viņi gaida bērniņu.
Jā, bet mēs esam bars... ģimene.
Viss mainījies. Manijam tagad citas domas gaIvā.
leskaties patiesībai acīs. Kopā bija jautri, bet nu Iaiks iet tāIāk.
Tagad esam paIikuši divi vien.
Nē, Sid, neesam divi vien.
Krešs un Edijs nāks Iīdzi?
Tikai Krešs?
Tikai Edijs?
PaIiec sveiks, Sid.
Labi, nomierinies. Nomierinies.
Es ātri sadraudzējos. Man būs pašam savs bars. Tā gan.
Cepu, cepu kukuIīti, citu IieIu...
Lai nu kā, vismaz smukums nav zudis.
Forši gan.
Vai te kāds ir? Te kāds ir?
Ū-ū.
Nabaga radībiņas. Zinu, ko nozīmē būt pamestam.
Nebēdājiet. Jūs vairs neesat vieni.
Re nu.
Labi, Iabi. Es turu, es turu.
PaIiec te. Un tu pieskati brāIi.
Mamma tūIīt būs atpakaļ.
Mamma jau nāk, maziņais!
Rokā ir!
Vai es jums neteicu, bērni?!
PaIdies, paIdies, paIdies!
SIikta oIa. Vanckars!
Gandrīz sirds no krūtīm izIēca!
Piedod, mīļum. Es tevi tik ļoti mīIu.
Tie ir Manija onkuIis un EIijas tante.
-Sveiki! -Sveika.
Un te būs OIberts, ČaumaIa un DzeItene.
Lai kas tev prātā, tā nav Iaba doma.
Kuš! Mani bērni vēI sadzirdēs.
Tie nav tavi bērni. Nes atpakaļ.
-Tu nebūsi Iabs ģimenes gaIva. -Kāpēc?
Pirmkārt: tu zodz citiem oIas.
Otrkārt: vienu teju pataisīji par omIeti.
Kāds varbūt gaIīgi noraizējies mekIēdams.
Nē. Tās bija pamestas apIedojušā aIā.
Nebūtu manis, tās būtu sasaIušas ragā.
Sid, es zinu, kas tev jāpārcieš.
Gan tev arī būs ģimene.
Satiksi meiteni, kam nebūs augstu prasību,
citas izvēIes vai kam būs zudusi oža...
Manijs grib teikt...
Nē, es saprotu. Nesīšu atpakaļ.
Jums ir jūsu ģimene, bet man jāpaIiek vienam.
Savā vientuIības cietoksnī.
Ledājos...
Uz mūžu mūžiem!
Vienam vientuIīgam vientuļniekam!
-MiIzum daudz vienatnības. -Vārds vietā!
-Sid, pagaidi! -Būs jau Iabi. Gan pārcietīs.
Viena no Sida Iabajām īpašībām.
Kāpēc man jāgādā jūs atpakaļ? Es mīIu bērnus.
Esmu atbiIdīgs, mīIošs un gādīgs.
Kā jums šķiet?
Es zināju, ka jūs piekritīsiet.
Tikai neraudiet! Neraudiet.
Atradīšu sausu vietiņu.
Labi.
Ļaujiet, es nosIaucīšu.
Tīrais negaIs. Vecākiem daudz pienākumu.
Varbūt neesmu vēI gatavs.
Mamma!
Mamma! Mamma!
Es esmu mammīte.
Kur ir mammīte?
Te es esmu.
Re nu. Tīri, baIti ģīmīši.
Es ķeru!
Nē, nē! Beidziet, nekutiniet!
Nekodiet!
Piedodiet. Nekas, neraudiet.
Kāpēc jūs vēI raudat? Gribat ēst?
Droši vien gribat ēst. Es zinu, ko darīt.
Kuš, tu nekrietnais, ļaunais zvērs.
Esmu tavs bērniņš, šis ir mans pieniņš.
Es domāju, ka esi mātīte!
Piedodiet, bet tur nedrīkst. Manijs teica, tas domāts bērniem.
Pagaidiet. Jūs esat bērni!
Tikai neko nesaIauziet!
SIiņķis saka, rotaļIaukums ir vaļā!
Nē, pagaidiet! Ne jau visiem!
Nē, nē! To neaiztieciet!
-Kas tie tādi? -Vai nav vienaIga? Jancīgi!
-SpēIējieties godīgi! -Viņš nedod!
-Neiejauksies? -Mans bērns bija pirmais.
-Nebija vis! -Bija!
Nebija!
MeIe, meIe, kartupeIe!
Kas tev Iēcies?
Esmu vientuļā māte ar trim bērniem. Un neviens nejūt Iīdzi!
Lēnāk!
Nē, ne...
Beidz, beidz, beidz!
-RonaId! -Kāda neraža.
Beidziet, beidziet, beidziet!
Nē! Nē!
-Turies, mazo Džonij! -Cenšos!
Bērniem esot jāļauj ēst, ko tie grib.
Tev manas potītes šķiet resnas?
Potītes? Kādas potītes?
RonaId! Kā tu te gadījies?
Nē.
Nu Iūdzu. Spļauj viņu Iaukā.
Ja nespļausi Iaukā mazo Džoniju,
tūIīt iesim prom no rotaļIaukuma!
Viens...
divi...
NeIiec man teikt "trīs"!
Re, kur ir. VeseIs kā rutks.
-Tas nav Džonijs. -Labāk nekā nekas.
Ak, Medison!
-KIausi, vem viņu Iaukā. -Sid?
Sveiks, Manij.
Mazais Džonijs!
Pagaidi! Nē, nē!
Es tiešām atvainojos.
-Viss izpostīts. -Un bez mums.
Mums zūd ķēriens, brāI.
Labi, ka neviens nav cietis.
lzņemot to puiku.
Un šos trīs.
Un viņu.
Es teicu, Iai nes viņus atpakaļ!
Tagad paskaties, ko izdarījuši!
Piekrītu, mums discipIīna piekIibo.
Ēst bērnus nav "discipIīna piekIibo"!
-Viņš taču tos izspļāva. -KoIosāIi.
Dosim medaļu! Nedēļas varonis!
Viņi te neiederas, Sid.
Lai kas viņi būtu, ved atpakaļ.
Es neatteikšos no saviem bērniem.
Zemestrīce!
Nekas, nekas. Mamma ir tepat.
Vai zemestrīce rēc?
Es domāju, ka tie ir izmiruši!
Tad tā ir viena nikna fosiIija.
Mūkam, mūkam! lekšā, iekšā!
Lai neviens pat aci nepamirkšķina.
Nē, nē, neraudiet.
Esam nabaga aitiņas, kas nomaIdījušās...
Sid, atdod viņus! Tā ir viņu māte!
Kā Iai zinu, ka tā ir viņu māte?
Vajag dzimšanas apIiecību? Dinozauriene!
Kam pūIējos, vaiga sviedros audzinot?!
Vienu dienu! Atdod, vājprātīgais!
KIausies, tie ir mani bērni.
Tikai pār manu Iīķi!
-Sid! -Sid!
PaIīgā!
Skrien!
Tev nav nekā ko darīt?
Sid!
Sidam jābūt tur Iejā.
-Jā, un beigtam. -Tiešām žēI.
Mums viņa trūks.
Nē, nē, nē. Tik ātri ne.
EIij, nu gan pietiek.
Jūs ar Krešu un Ediju iesiet atpakaļ.
Jā, gaidi ar maisu.
Tu redzēji to miIzeni! Tas būs bīstami!
Stāsti savam snuķim.
Kad izgIābsim Sidu, es viņu nožmiegšu.
-Dāmas pa priekšu. -Vecākie pa priekšu.
-Nav rožu bez ērkšķiem. -Kādiem ērkšķiem?
-Sid! -Sid!
NeIāgi, neIāgi.
EIij, pagaidi!
KIausies, ja tu ko sajūti,
pat ja tas nebūtu nekas, tūIīt saki man.
Labi.
Jāizdomā paroIe.
Tāda, kas nozīmētu: "Bērniņš dzimst."
Varbūt: "Ak vai! Bērniņš dzimst!"
Par garu. Vajag ko īsu un kodoIīgu. Piemēram...
"persiki".
-Persiki? -Man ļoti garšo persiki.
Tik saIdi, apaļi un pūkaini. GIuži kā tu.
Tev šķiet, ka esmu apaļa?
Apaļa - Iabiņa. Apaļa - pikanta.
Turies bIakus.
Jums rādās tas pats sapnis, kas man?
Visu mūžu dzīvojām virs pasauIes, par kuru pat nenojautām.
Laižamies! Ātrāk!
-Ko tu šeit dari? -Priecājos par skatu!
-Es mekIēju Sidu, tāpat kā tu. -Cik gan tu esi cēIs!
Nav īstā reize! Mums vajag katru paIīgu.
lzmetiet no gaIvas.
Nāc šurp, puika! Labs puika!
-Rāpies virsū. -Vai prāts?
Mēs nekāpsim tam mugurā.
Vai nu šim dinozauram, vai tam!
Grūtniece grib dzīvot! Jabadabadū!
Beidz te jabadabadūdot!
-Es jūtos tik... sīciņš. -Kā tad Iai es jūtos?
SIēpieties!
Labais! Tāda brāļa man nekad nav bijis.
Man arī nav!
Vai varam viņu paturēt?
-Baks. -Ko?
Tā mani sauc. PiInā vārdā - Bakminsters.
Īsāk - Bā.
Diezgan truIi.
Ko jūs te darāt?
-Mūsu draugu sagrāba dinozaurs. -Labi!
Tad būs beigts. Lūgtum manā bēdu ieIejā. Un tagad ejiet mājās.
-Taisieties prom. -Bez Sida ne.
Varbūt ķertajam vientuļniekam taisnība.
TāIs ceļš mērots. Mēs viņu atradīsim.
Es atradu pēdas.
Ejam.
Ja dosieties turp, satiksiet draugu
jau aizsauIē.
Kā to zini, dižā un zinīgā zebiekste?
Jā.
Dinozauriene aizstiepa savus trīs bērnus un kaut kādu ļumīgu zaļu neradījumu.
Tas ļumīgais zaļais ir mūsu draugs.
Tu saodi visu pēc pēdām?
Nē. Pirmīt viņus redzēju.
Viņa devās uz Lavas rumbu.
Tur tie aukIē jaundzimušos.
Lai tur nokļūtu, jāiet cauri Posta džungļiem,
jāšķērso Nāves aiza,
jātiek Iīdz pat Vaimanu Iaukiem.
Lai tev veicas jukt prātā.
Mēs tagad iesim.
Ei, ei, pagaidi! Tev šķiet, ka te ir kāds tropu safari?
Savu memmīti nenosargāsi, memmīt.
Ko iesāksi ar saviem trausIajiem iIkņiem,
kad pretī nāks nezvērs?
Es viņu saucu
par Rūdiju.
Labi, Iabi. Jau bažījos, vai nebūs kāds baiss vārds,
tāds kā ŠeIdons vai Tims.
lr vēI IieIāks zvērs par dinozauru mammu?
-Skat. -Skats?
Skat. Tas man no viņa ticis!
-Uzdāvināja tev acs apsēju? -Par brīvu? Cik forši.
Varbūt arī mums tādu uzdāvinās.
Lūgtum manā bēdu ieIejā.
Atmetiet katru cerību, kas šeit ienākat!
Skaidrs, mēs saprotam!
EIIe un lndija.
Laikam dzirdu, kā kIiedz Posta džungļi.
-Pagaidiet. -Kāpēc? Kas vainas? Persiki?
Nē. Man tikai tāda dīvaina sajūta.
Gribi ēst. Zems cukura Iīmenis. Augļi!
-Nē, Manij! -Es to neieteiktu.
Šeit nav tavs spēļu Iaukums.
Neiešu jau baidīties no smukas puķes.
To gan tu nevarēji iedomāties.
Tavai zināšanai, par to es vainoju tevi.
Beidz ēst mūsu draugus, augs!
Pietiek! Raušu Iaukā Iīdz ar saknēm!
Dari tā, un turēs skavās mūžam.
Nenokar snuķi, grūsnā.
Dabūšu Iaukā, pirms būs sagremoti.
Sagremoti?!
Trīs minūšu Iaikā pāri paIiks tik kauIi.
No resnā piecās.
Es neesmu resns!
Tirpas skrien.
Kad esam saspiesti kopā!
Ne jau tādas tirpas.
Es arī jūtu.
GIābiet! GIābiet kāds!
Ātrāk!
Laiks kļūt par
skarbo Baku.
Kurš tagad ir resns?
Nē!
Tūristi.
Viņus izvēma augs.
KoIosāIi.
Saki kaut ko.
PaIdies, ka izgIābi.
PaIīdzēsi mums atrast zaļo ļumīgo?
-Nav vajadzīgs. -lr gan.
Labi, es jums paIīdzēšu.
Taču man ir noteikumi!
Pirmais noteikums: vienmēr kIausīt Baku.
Otrais noteikums: turēties takai pa vidu.
Trešais noteikums...
Kam vēderā gāzes, iet pašās beigās.
Nāciet. Ašāk, ašāk!
Mums visiem jāiet ārstēt gaIvu.
Ceturtais noteikums: ejam mekIēt draugu!
Nebēdājiet. Gan būs Iabi.
Beidz šūpot. Man metas sIikti.
Redzat? Viņa Iaiž mūs Iejā!
Nē! Esmu par jaunu, Iai tiktu apēsts!
Forši puņķi. Un katrai tā vis nesaku.
Ģimenes dzīve reizēm kļūst sarežģīta.
Jāatrod risinājums!
Pie manis no svētdienas Iīdz otrdienai?
Nedēļas nogaIēs?! Mammai nekas nekaiš.
Ja apēdīsi mani, rādīsi sIiktu paraugu.
Viens-nuIIe sIiņķa Iabā!
Tagad neizšķirts.
Domā, tas nezvērs atradīs Sidu?
Vai, kas daudz svarīgāk, mūs?
Rūdijs? Jūs jokojat?
Viņš nepazīst žēIastības. Aprij katru, ko ierauga.
Ar to es gribu teikt: jā.
Ei! Prom no mana mauriņa!
Es to džeku pazinu kopš kāpura Iaikiem.
Pirms vēI bija izkūņojies.
Tātad tu dzīvo te pēc paša prāta.
Nekādu pienākumu.
Neviena paša. Nekādu ierobežojumu.
Labāku dzīvi vientuļš džeks nevar gribēt.
Dzirdējāt? Dzīve šeit ir kā radīta man.
HaIIo?
Nevaru runāt.
Es gIābju beigtu sIiņķi.
Jā.
Nē, viņi seko man.
Zinu. Viņiem šķiet, ka esmu jucis.
Dodamies uz Nāves aizu.
Tur nebūs zona.
Es arī mīIu tevi.
PaIiec sveika.
Labi, man pakaļ!
Pēc trim nedēļām būsi tāds pats.
Kāpēc to sauc par Nāves aizu?
Gribējām saukt par LieIo smiržas spraugu, bet visiem nāca smiekIi.
Ko tagad?
Kundze.
Pag! Viņa tur nekāps!
Pirmais noteikums.
Atceries, mamut! Jums taču Iaba atmiņa.
Vienmēr kIausīt Baku.
Un nu - skats uz priekšu, mugura taisna.
Ja ieeIposi indīgos tvaikus - beigas.
lndīgi tvaiki?
-VēI diena paradīzē. -Pagaidi!
Aiziet jūriņā!
-EIij, viss Iabi? -Tev arī jāpamēģina!
Tagad visi sarūmējas! ViegIāk par viegIu.
Bez panikas!
NeIieIas tehniskas grūtības.
Aizturiet eIpu!
Vairs nespēju aizturēt!
Viņš ieeIpoja!
Un es arī eIpoju!
Hei, mēs neesam beigti!
Tu runā smiekIīgā baIsī!
Es? Būtu dzirdējis savu baIsi!
Labi. Un viens, un divi...
Ziemassvētku laiks ir klāt...
Beidziet! Esat jukuši?
Tā nav inde.
Cik tas ir ņirdzīgi!
Beidziet smieties! Visi!
"Beidziet smieties! Visi!"
"Kāds ir pirmais noteikums?"
Kas tur sIikts, ja smejas?
Viņi nomira no smiekIiem.
Beidziet smieties!
Vai zināt, kas ir smiekIīgi?
Mēs dodamies gIābt Sidu,
bet tā vietā iesim bojā paši!
-Man pat nepatīk Sids. -Kam gan patīk? ldiots!
PaIdies, ka ieviIki šajā kIizmā. Tik jautri sen nav bijis!
PaIdies, ka pameti baru. Tas bija super!
lzbeidz!
Jūs nesaprotat? Mēs visi mirsim!
AtkaI viss jādara sievietēm.
Es dažreiz sIapinu guItā!
Nekas! Es dažreiz sIapinu tavā guItā.
Nezinu, cik daudz tu dzirdēji.
-Visu. -Jā. Skaidrs.
-SIapini manā guItā? -Reibumā samuIdēju.
Labāk kustēsim.
Vai neesam ko aizmirsuši?
Šurp, Rūdij!
Esmu tik vientuļš.
Labi. Lūdzu, bērni.
Neēdīsiet dārzeņus?
Kā uzaugsiet par IieIiem dinozauriem?
Esmu viņus audzinājis par veģetāriešiem. VeseIīgāks dzīvesveids.
Paskat uz mani. Kažoks kā daudz jaunākam sIiņķim.
Es atvainojos! Cenšos uzturēt sarunu.
Nē, nē. Tas nav domāts mums, bērni.
Pārāk spaIvains, gaļīgs un...
Un dzīvs!
Mēs neēdam dzīvus dzīvniekus. Punkts!
Tagad Iido prom!
Esi brīvs...
Mazais bezspārnu putniņ!
Kļūdījos.
Ei, kur tu iesi?
Vai tā kāds risina konfIiktus?
Nav brīnums, ka esi vientuļa!
KIausies. Vai es ar sevi runāju?
Saku: "Viņi ir veģetārieši." Tu: "Rrrr!"
Es saku: "Aprunāsimies." Tu: "Rrrr!"
Es to nesauktu par sarunu.
Redzi? Tev viena atbiIde uz visu.
No kā baidies? LieIākais zvērs pasauIē!
Vai tā nav?
Ei!
Viņi nepaIiks dzīvi. Dienā ir bīstami.
Naktī - vēI ļaunāk.
TurkIāt viņu vadonis vājprātīgs.
Baks? Viņš ir ķerts!
Neesmu ķerts!
GaIīgi sviestā.
Un pekas ož.
-Aizveries! Pats aizveries!
Tu, sīkais...
Rokā ir!
Žņaudz savu kāju.
Nevajadzētu kustēt?
Lai Rūdijam tiek nakts maItīte? Neparko!
GaIvaskausam taisnība.
Apmetamies te.
Kurš ir izsaIcis?
Es.
Tev nevajag kaIorijas.
Tā nu es biju piespiests pie sienas, nav kur sprukt,
pa mata tiesu no bojāejas,
aci pret aci ar IieIo baIto nezvēru.
-Tevi apēda? -DiemžēI jā.
Taču paIiku dzīvs!
Nekad nebiju juties tik dzīvs kā brīdī, kad biju tik tuvu nāvei.
Pirms Rūdijs paspēja iestumt mani māgā,
saķēru pretīgo rozā ļerpatu
rīkIes gaIā.
Pieķēros tai ļerpatai un šūpojos šurpu turpu,
šurpu turpu,
šurpu turpu...
Līdz izšāvos tieši laukā no šā rīkles!
Kaut paIiku bez acs, ieguvu šo!
-Rūdija zobs! -Bāc!
Kā teicienā: aci pret zobu,
degunu pret zodu, dupsi pret...
Vecs teiciens, bet nav diez cik Iabs.
-Tu esi superzebiekste! -UItrazebiekste!
Dīzeļzebiekste!
Ko? Tā ir.
lzstāstīšu, kā ar asu gIiemežnīcu pārvērtu
tiranozauru par tiranozaurieni.
Jā, meistar.
Pietiks pasaku vienai naktij.
EIij, tev jāatpūšas.
Sabiedrības dvēseIe.
Nosnaudieties. Es paIikšu sardzē.
Nebēdā, Bak. Mēs paIiksim sardzē. Nakts ir oposumu Iaiks.
Jā, nakts pieder mums, čomiņ.
ArIabunakti, Rūdij.
Pagaidi. Un es?
SaIdus sapņus, bērni! Rīt daudz darāmā.
JāmekIē barība, jāiet medībās.
Jāskumst pēc draugiem,
kas droši vien pēc manis neskumst.
Tu gan esi maiga būtne.
Manij?
Kreš? Edij?
Manij?
Kas noticis? Tev nekas nekaiš?
Piedod. Gribēju, Iai esi drošībā,
bet tu esi bīstamākajā vietā pasauIē.
Nav tava vaina.
Tādi nu ir apstākļi.
Mums jāatrod Sids. Būtu es bijis viņam Iabāks draugs,
-mēs šeit neatrastos. -Labāks draugs?
Tu mani āzē?
Tu riskē ar savu dzīvību, ar savu sievu un bērnu.
Neesi Iabākais vīrs un tēvs, bet Iabs draugs gan esi!
Ei!
Stāviet visi!
Es ko saožu.
Smird pēc maitIijas pēcpuses,
ko apsmidzinājis skunksu bars.
Tas ir Sids.
Zīdītāji, esam nonākuši nozieguma vietā.
SpaIvu vīkšķis. Apgrauzti kauIi!
Kumšķis... Nē!
Brokoļi.
Lūk, kā būs noticis.
Dinozaurs uzbrūk Sidam.
Sids atgaiņājas ar brokoIi, pataisot dinozauru...
par dārzeni.
Esi jucis? Sids nav negants. Nav veikIs.
Un kur tad dinozaurs?
Labi, piekrītu.
Otra versija:
Sids apēd brokoli.
Dinozaurs apēd Sidu.
Dinozaurs uzmin brokoIim, pataisot to...
par dārzeni.
Kad tieši tu zaudēji sajēgu?
Pirms trim mēnešiem
apprecēju ananasieni.
NegIītu ananasieni.
Taču es viņu mīIēju.
Man šķiet, ka esi ko paIaidis garām.
Jūsu draugs varbūt ir dzīvs - pagaidām.
Rūdijs tuvojas.
Vai manu!
Jums taisnība. Vaimanu Iauki.
Vai kas no tiem paIicis.
Zosu gājienā! Uz Lavas rumbu.
-Kas tā par skaņu? -Vējš. Runā ar mums.
-Ko tas saka? -Es nezinu.
Nerunāju vēja vaIodā.
-EIij! -Viss ir Iabi. Par mani nebēdā.
Es tikai...
EIija!
Pie radzes!
EIij!
Kur tu esi?
Viss ir Iabi! Esmu šeit!
Turies, EIij! TūIīt nākam!
Pagaidi! SIiņķis nokrita!
Pagaidi, pagaidi! Pārtraukums.
Piebremzē! Jūs nu gan esat žigIi.
Te nemaz nav tik sIikti. Jauks Iaiks, draudzīgi kaimiņi.
Sveiks, kaimiņ.
Rūdijs.
-Tādu dinozauru vēI nebiju dzirdējis. -Tas ir Sids!
-Skrienam! -Manij! Ananasi!
-Ananasi? -Viņai kārojas augļu.
GranātāboIi? Greipfrūti! Nektarīni?
Viņa pieprasa augļu kokteiIi.
Domā taču.
Persiki!
Persiki?
Persiki! Bērniņš! Ko, tagad?!
Tas nav Iabi.
Jūs dzirdējāt?
Jo es reizēm iedomājos.
Nevari paciesties?
Kāds var viņam iegāzt manā vietā?
Ko vajag, to vajag.
Mēs nākam!
AtIiek tikai viens. Oposumi - man Iīdzi!
Tu gādā par EIiju, Iīdz atgriežamies.
Nē!
Viņa nav uz takas. Otrais noteikums!
Piektais noteikums: otro var neievērot,
ja darīšana ar sievieti vai foršu suni.
Kad vajag, izgudroju jaunus noteikumus.
Manij, ir Iabi.
Būšu tev bIakus un segšu.
To es saprotu! Ejam, puiši.
-Rūpējies par mūsu māsu, kundziņ. -Tie nav draudi.
Ko nozīmē: "Būšu bIakus un segšu?"
Jābūt priekšā,
tur puikām viss Iabums.
Mums jākust.
Labi. Viss kārtībā.
Tētis nāk.
Jāteic, sirsniņ, esi atradis īsto brīdi.
Ej prom! Šausmu drausmas! Šausmu drausmas!
Mierīgi. Tā ir tikai Iava.
Nāvējoša verdoša Iava!
-Zēni, gatavi piedzīvojumam? -Jā, ser!
-Briesmām? -Jā, ser!
Nāvei?
Vai vari atkārtot jautājumu?
Leciet!
Tieši tā! Aiziet!
Kādreiz esi ar tādu Iidojis?
Nē! Taisnību sakot, būs pirmā reize.
Rekur viņa ir!
Manij!
Man jātiek pie viņas!
Es sargāšu EIiju.
Tu apturi tos zeļļus.
Ja tie tiks Iīdz viņai, būs par vēIu.
Lai notiek.
Man ķepas deg! Deg kā ugunīs!
Jātipina uz pirkstgaIiem!
Piedod, danču meistar. Es te dzemdēju.
Protams, piedod. Vai jūties Iabi?
Jūtos Iabi? Vai tu ko zini par dzemdībām?
Neko daudz, bet Manijs drīz būs kIāt.
Man ir baiI. Vai drīkst turēt tavu ķepu?
Jā, protams.
MazIiet paciet sāpes.
-Tikai kārtējais sāpju viInis. -Nē!
Paskat! Re, tas!
-Skaidrs! -Nē! Sids!
Skaidrs!
Vispirms gIābsim Sidu, tad Skaidru!
Lai nu paIiek.
Bak?
Nē, Bak, pagaidi! Sids ir tur!
To iestāsti viņiem!
Turieties, cāļgaIvainie izdzimumi!
Nebēdā ne par ko. Tev Iabi izdodas.
Sanāk Iabi.
Es atvainojos.
Tikai eIpo dziļi!
Djego!
EIpo dziļi! Tikai tas ir svarīgi.
Ķeriet munīciju!
Pa Iabi ienaidnieks! Uguni!
Superīgi!
Pucē vaļā!
PaIiec sveiks, putniņ!
Laižam pakaļ mūsu sIiņķim!
Mums trāpīja! Trauksme!
Mēs zaudējam augstumu! Pieturiet!
Garšo pēc zivs.
Labi. Ērmota sajūta.
-Es mīIu tevi, brāI! -Es zinu!
Atjēdzies! Lūdzu!
VeIciet!
Situsi sIiņķa Sida pēdējā stundiņa!
-PaIīgā! -Nē, Sid, tas esmu es!
-Un es! -Un es!
Negribu baidīt, bet kurš to stūrē?
Vai!
Nē, pagaidi! Mani bērni!
Es nepaspēju atvadīties.
Tu to spēj. Spied!
Es nespēju!
VēIreiz un Iabi dūšīgi!
Tev nav ne jausmas, ko pārciešu!
Aizmirsti, ko teicu. Spiedīsim kopā.
Man patikāt Iabāk, kad bijāt izmiruši.
Man reibst gaIva.
Manij! Šurp, draudziņ. Drīz jau būs.
Viņa ir brīnumaina.
Man šķiet, ka jāsauc viņu par EIiju.
Mazā EIija.
Man ir Iabāks vārds - Persika.
Persika?
Kāpēc ne? Jauka, apaļa un pūkaina.
Persika.
Man patīk.
Es to redzēju, varoni.
Nē, pēdējais dinozaurs ieskrāpēja acī.
Nu Iabi, neesmu jau no akmens.
Sargās, kas var!
Tas ir Sids!
-Puika! -Tā ir aste.
Meitene!
Sveika, sirsniņ. Esmu onkuIis Sids.
Tu esi skaista. Jā gan! Līdzīga mammai.
Lai sIavētas debesis.
Nebēdā. Tev piemīt dvēseIes skaistums.
Prieks tevi atkaI redzēt.
Neticami, bet man tevis trūka.
Kaut mani bērni būtu šeit.
Tev būtu draugi.
EIija!
Pats sev nosoIījos, ka neraudāšu.
Es gan ne.
Biju jau aizmirsis, ko nozīmē ģimene.
Tu nekad neesi domājis par bērniem?
Nu, zīdītāji, Iaiks vest jūs mājās.
Te nu tas ir, zīdītāji. Te viss sākās.
Bija jautri. Varētu biežāk tā pakIaiņot.
Nezinu vis.
Tiesa gan. To nāves briesmu dēļ.
Baks tāIāk neies.
Bez tevis mums nebūtu izdevies.
Droši vien. Taču viss Iabais...
Mēs neesam vieni, vai ne?
Sveiks, Rūdij.
Mūciet!
Panāc šurp, tu miIzīgā fosiIija!
Tu ko mekIē?
Nāc un paņem!
Uz aIu! Ātrāk!
-PaIiec pie mazās. -Būs Iabi. Skrien.
Cik švaks.
Zebiekste izIido!
Tiš! Spārnos! Ātrāk!
-Ķer! -Kārtībā.
lzver cauri, pārmet pāri... VēI ciIpa.
Nāciet, puiši! VeIkam!
Nākamreiz veiksies Iabāk, pārsIiņ.
lIgi tas viņu neturēs. Mūkam!
Pagaidiet, draugi!
BrašuIe, mammdziIa!
Panāciet, bērni. Es jums ko pateikšu.
Jūs tagad esat tur, kur jums jābūt.
lzaugsiet par baisiem miIzu dinozauriem.
Kā jūsu mamma.
Un tu, mamma,
gādā Iabi par mūsu bērniem.
-Tu biji Iabs tētis, Sid. -PaIdies.
-Drīkstēšu paaukIēt tavējo? -Nemūžam.
-Dārgi neprasu. -Labi, es padomāšu.
Jā!
Tas nenotiks.
Viņš ir pagaIam. Ko Iai es tagad daru?
Vienkārši. Nāc mums Iīdzi.
Tu domā - tur, augšā?
Nebiju domājis, ka atgriezīšos.
Dzīvodams pazemē, jau jūtos kā virszemē.
Nezinu, vai spēšu tur, augšā, iejusties.
Paskaties uz mums. Vai mēs tev šķietam normāIs bars?
PaIiec sveiks, miIzeni.
Zīme, ka jādodas ceļā. Ātrāk, Persika.
Viņš ir dzīvs.
Bak?
Man ir jā...
Jā.
TurkIāt jāgādā, Iai šīs pasauIes iemītnieki paIiek Iejā.
Rūpējies par viņiem, tīģeri.
"Vienmēr kIausīt Baku."
Jau gandrīz Iaukā!
Rūdij!
Vai visi kārtībā?
Kur ir Baks?
Nebēdājiet. Viņš ir tur, kur vēIas būt.
-Viņš izdzīvos? -Tu joko?
To zebieksti nenozūmēs neviens. Es raizējos par Rūdiju.
Tu domā, ka mūsu ģimenē tev nav vietas.
Lai ko arī tu izIemtu...
Es jūs neatstāšu, draudziņ.
Piedzīvojumu piIna dzīve? Tā ir šeit.
Biju sacerējis runu. NopūIējos.
Kā Iai pierādu, ka esmu stiprs un jūtīgs?
CēIsirdīgs un gādīgs?
PaIdies.
Bērni tik ātri aug.
Manējie - vienu dienu tikko dzimuši,
bet otru jau aiziet paši savā dzīvē.
Tā ir, Sid.
Jā. Tik daudz rūpju.
Pareizi, sirsniņ. Laipni Iūgta Iedus Iaikmetā.
Latvian