Перевірка. Перевірка.
Перевірка під час показу титрів. Титрів, на які всім начхати.
«Ми ділові люди.
Ми хочемо бачити свої прізвища в початкових титрах, бо…»
Байдуже.
Історія, яку ви зараз побачите, відбувається у світі,
в якому людська раса так і не еволюціонувала до вміння брехати.
Це типове місто в тому світі.
Як бачите, у людей є робота, машини, будинки та сім'ї,
але всі кажуть щиру правду.
Обману, лестощів чи вигадок просто не існує.
Люди кажуть саме те, що думають,
i часом це звучить трохи грубо.
Але вибору в них немає. Такими вони народилися.
Слухайте, мене сьогодні не буде.
Ні, я не хворий. Просто я ненавиджу цю роботу.
Ваше немовля таке потворне. Схоже на пацюченя.
Це ж треба! Я щойно викакала найбільше лайно за все своє життя.
Що ти замовлятимеш?
Тому якщо ви товстий, невисокий невдаха, як ось цей чоловік,
до речі, це Марк Беллісон,
тоді ви наодинці з собою, ще й на самому дні.
Але пізніше в цій історії удача нарешті йому всміхнеться,
коли він вимовить першу в світі брехню.
Він і сам про це ще не знає.
Тому влаштовуйтесь зручніше й чекайте.
Не осоромся.
– Вітаю! – Здрастуйте.
Ви рано.
Я саме мастурбувала.
Це наводить мене на думку про вашу піхву.
Я Марк. Як поживаєте?
На даний момент я трохи зла.
А ще відчуваю депресію й песимізм щодо нашого сьогоднішнього побачення.
Розумію.
Я Анна. Заходьте.
Зачекайте тут.
Мені треба закінчити вдягатися.
За тим я можу зрозуміти, що й досі збуджена,
і спробую закінчити мастурбацію так, щоб ви не чули.
Тепер мені незручно через те, що прийшов раніше.
Так, я розчарована, що ви прийшли рано,
і, власне, в мене погані передчуття щодо цього вечора,
але думка про те, щоб звікувати вік у самоті,
однаково лякає і мене, і мою матір.
Само собою.
Я думаю, що ви почали мастурбувати, бо запала повна тиша.
А ви казали, що спробуєте зробити це так, щоб я не почув.
Мене непокоїть, що обраний мною ресторан не досить дорогий для вас.
Це все, що я можу собі дозволити
в моїй ситуації.
Я знаю, що мені за 40,
але в мене нема ніяких фінансових цінностей, вартих уваги.
А ще мій бос сказав, що, мабуть, звільнить мене на цьому тижні.
Я щойно мастурбувала.
Це мене збуджує. Сподіваюся, побачення закінчиться сексом.
Я не вважаю вас привабливим.
Ходімо?
Так.
– Після вас. – Дякую.
– Тут не так гарно, як мені пам'яталося. – Про що ми будемо говорити?
Вітаю. Я поряд із вами комплексую.
Марк Беллісон. Столик на двох.
Звичайно. Пройдіть за мною.
Дякую.
– Пластик. – Мені дуже незручно, що я тут працюю.
– Привіт. – Привіт.
– Вітаю. – А ви дуже вродлива.
Від цього мені ще гірше.
Може, принести вам напої для початку?
– Так. – Мені Будвайзер, будь ласка.
А мені маргариту з манго,
і, мабуть, до кінця вечора я вип'ю ще три алкогольні коктейлі.
– Це ваша сестра? – Ні.
– Донька? – Ні.
Ви їй не рівня.
Дякую.
Поставити вам запитання про вас?
Так.
Як минає ваш день?
Я встаю о 8.00 ранку,
бо шум мого будильника не дає мені спати.
– Я перехиляюся і вимикаю його. – Вимикаєте його.
Це детальніше, ніж я думав.
– Що ви хотіли дізнатись? – Просто…
– Ну, у вас є робота? – У мене є робота в офісі.
– Хто ви за професією? – Службовець.
– Робота подобається? – Ні.
Але мені подобається кінцевий результат, а саме гроші.
А ще мені добре платять за кількість годин, проведених на роботі,
і я витрачаю ці гроші на те, що люблю – на одяг, прогулянки, випивку,
хоча я знаю, що це шкідливо.
Але краще б я отримувала ці гроші, не працюючи.
Розумію.
Але розкажіть мені щось про себе.
Ви й так уже багато про мене знаєте.
Ви знаєте, що я приваблива, бо, що ж, я перед вами.
Ще ви знаєте, що я успішна людина,
бо бачили мою квартиру й одяг, який я ношу.
І ви знаєте, що я щаслива, бо я усміхаюся.
– Ви завжди щасливі? – Зазвичай.
Бувають дні, коли я не встаю з ліжка, їм і плачу.
– Ось, прошу. – Дякую.
– Я трохи відпив, ось тут. – Гаразд.
Тож…
Готові замовляти чи вам треба ще трохи часу?
Я готовий.
Мені салат Цезар із куркою, бо я вважаю себе товстою,
але окрім того, думаю, що заслуговую на щось смачне.
Мені коржі тако з рибою, бо я їв їх востаннє, коли тут був.
Це єдина страва, яку я тут їв.
Чудово. Я скажу, щоб ці дві страви починали готувати.
Якби я дав вам свій номер, ви б мені подзвонили?
Ні.
Пробачте. Це моя мама.
Мабуть, хоче спитати, як побачення. Я швиденько.
Алло.
Так, я зараз із ним.
Ні, не дуже привабливий. Ні, заробляє поганенько.
Але це нічого. Схоже, він милий. Трохи кумедний.
Трохи товстий.
Смішний кирпатий носик.
Обличчя трохи схоже на жаб'яче.
Так, але…
Ні, я сьогодні з ним не спатиму.
Ні. Мабуть, навіть не поцілую.
Гаразд. І ти. Бувай. Пробачте.
Та нічого. Не турбуйтеся. Як там ваша мама, нормально?
– Нормально. – Чудово. Це…
Дякую, що пішли зі мною на побачення.
Я вам не рівня, і я знаю, що з вашого боку це послуга Грегу,
і, мабуть, ви більше мені не подзвоните, але…
Я провела час краще, ніж сподівалася.
Але я не зможу визначити, як я до вас ставлюся, доки не протверезію.
– Звісно. – Так.
Що ж, подзвоніть мені завтра, якщо в тверезому стані не передумаєте.
Можливо.
Дякую, що поцілували мене в щічку.
Я знаю, що ви не мусили… Ви дуже вродлива! Добраніч!
…вперше використали близько 4 000 років
тому на кельтських колісницях,
залишався переважно незміненим людиною до кінця 1800-их років.
Привіт, я Боб. Я представник компанії «Кока-Кола».
Сьогодні я тут, щоб попросити вас і далі купувати колу.
Упевнений, це напій, який ви п'єте десятиліттями,
і якщо ви й досі його любите, хочу нагадати
незабаром знову його купити.
По суті, це просто коричнева вода з цукром.
Останнім часом ми не дуже змінювали склад,
тому я не можу розповісти вам про це нічого нового.
Правда, ми трохи змінили бляшанку.
Ви бачите, що тут інші кольори,
ми додали білого ведмедя, щоб подобатися дітям.
У колі дуже багато цукру, і як будь-яка калорійна газована вода,
вона може призвести до ожиріння дітей і дорослих, що люблять нездорову їжу.
Ось і все. Це кола. Вона знаменита. Усі її знають.
Я Боб. Я працюю в компанії «Кока-Кола». I прошу вас і далі купувати колу.
Це все.
Кола Вона дуже відома
Трохи солодка. Дякую.
Притримай ліфт.
– Привіт, Марку. Як життя? – Привіт, Френку. Не дуже.
Учора я ходив на побачення з дівчиною, в яку закоханий багато років,
і вона, мабуть, більше мені не подзвонить.
О, ще одне: думаю, мене сьогодні звільнять. А ти як?
Власне, у мене справи кепські.
Я цілу ніч блював знеболюючими ліками,
бо надто боюся прийняти дозу, щоб дійсно покінчити з собою, тому…
До завтра.
Якщо не помру, тоді так.
– Добре. Домовилися. – Так. Гарного дня.
Бувай.
Я НЕ РОЗУМІЮ, ЧОМУ Я БЕЗДОМНИЙ, А ТИ НІ
Це неприродно! Усе це протиприродно! Ми всі – тварини!
Чому я ношу одяг? Як ви, люди, так живете?
Чому тут скрізь бетон?
Нині я прокинулася і зрозуміла, що я не просто тебе не люблю,
мене нудить від самої думки про те, щоб із тобою переспати.
Після такого я не повинен тебе кохати, але я кохаю тебе ще більше.
ПЕПСІ
Коли в продажу немає кока-коли
Фільми-лекції
Я просто не хочу йти туди сьогодні. Не хочу і все, розумієте?
Усі постановки компанії «Фільми-лекції» пишуть,
знімають і редагують на цьому самому майданчику.
Більше того, саме в цій будівлі талановиті сценаристи «Фільмів-лекцій»
прочісують минулі події у пошуках найдраматичніших,
найцікавіших і навіть найсмішніших моментів з історії світу,
а потім створюють із них сценарії, які передають знаменитим читачам,
ті начитують тексти з телесуфлерів, і їх знімають вам на радість.
Якщо ви пройдете за мною, я покажу вам фрагменти
блокбастера від компанії «Фільми-лекції», що вийде на екрани влітку,
«Наполеон: 1812-1813 рр».
Фільми-лекції – Ми знімаємо людину, яка розповідає про події минулого
Скоро на екранах фільм-лекція за сценарієм Бреда Кесслера
i за участю Нейтана Голдфреппа.
Наполеон 1812-1813 pp.
Отже, Наполеон вторгся в Росію,
завдяки грубій силі, що складалася майже з 700 000 солдатів,
озброєних мушкетами, під прикриттям артилерійських бригад.
Скалічені хворобами й голодом,
люди Наполеона не здавалися.
Саме тоді…
О, увага всім. Он Марк Беллісон,
один із власних сценаристів компанії «Фільми-лекції».
Марк – один із найменш успішних сценаристів «Фільмів-лекцій».
А ще я чув, що сьогодні, його, мабуть, звільнять.
Перейдімо до редакторів, де можна побачити, як вони шліфують
майбутній фільм від «Фільмів-лекцій», «Винахід виделки». Сюди, будь ласка.
Доброго ранку, Шеллі.
Привіт, Марку.
Я щодня все більше усвідомлюю, що можу займати кращу посаду,
і що ти для своєї посади дуже некомпетентний.
Є повідомлення?
За годину підійде Ентоні, перевірить, чи вистачить йому духу тебе звільнити.
Якщо ні, він казав, що точно зробить це завтра.
І все? Жодних повідомлень, не пов'язаних зі звільненням?
Я сказала всім, що на цьому тижні тебе звільнять,
тому їм не варто чекати дзвінків у відповідь,
тож ніхто повідомлень не залишав.
Гаразд. Наступного разу…
Навряд чи буде наступний раз.
…прийми повідомлення, на випадок, якщо мене не звільнять.
Тебе майже точно звільнять.
Так, але зараз я ще тут, тому…
Схоже, це марно згаяний час.
Ні, не марно.
Тобі за це платять, тому приймай повідомлення, бо раптом мене…
– Але всі знають, що звільнять. – Цього ще не сталося.
Гаразд. Але всі знають, що тебе звільнять.
Я буду в кабінеті, не…
Гаразд. Шукатиму нові вакансії в Інтернеті.
Мабуть, тобі варто займатися власною роботою.
Ні, дякую!
12 СТОРІЧЧЯ АДМІНІСТРАЦІЯ
Ентоні?
Заходь. Що?
Заходь.
Ну, сьогодні в тебе пригнічений вигляд. Це значно все ускладнить.
– Ентоні, не звільняй мене. – Марку.
1300-і роки, вони такі нудні.
До того ж останні два сценарії, які ти здав, були депресивними.
Вони були про пандемію бубонної чуми.
Це ж 1300-і роки. Про що я мав писати?
Частково провина не твоя, Марку. Тобі дісталося погане століття.
– Ні, ні, я зможу щось придумати. – Марку.
Просто здайся.
У 1300-их роках уже не станеться нічого нового.
Ми в «Фільмах-лекціях» просто хочемо взяти відомих читачів нашого часу
і дозволити їм прочитати історії, які люблять і знають глядачі.
У мене…
Можна я… Ти не проти, якщо я…
– Я повернуся і зроблю це завтра? – Ну, що ж…
Ні, я просто розхвилювався через твоє звільнення. Не люблю конфронтації.
Слухай, може… Може, я прийму остаточне рішення завтра.
Ну, тоді я думатиму: «Він звільнить мене чи ні?»
– Тебе звільнено. – Мене звільнено, так? Бо я наче…
Так. От лихо.
Марку, нині я прокинулася твереза й зрозуміла,
M.Bellison@LectureFilms.net Від: АННА1389
що хоч мені й сподобалося наше спілкування,
з огляду на твою зовнішність, фінансову ситуацію й позицію в житті,
я не цікавлюся тобою в романтичному плані.
Просто ти мені не рівня. Анна.
Це через те, що тебе щойно звільнили?
І тому, що я отримав електронного листа від жінки, яка…
Так, найбільше мені сподобалося, як вона сказала про твою зовнішність.
Ти прочитала мого листа?
Так. Його всі прочитали.
Це найкращий лист тобі за весь рік.
Не для мене.
Піду перекушу. Ти часом не хочеш?
То що?
Я ненавиділа майже кожну хвилину своєї роботи на тебе.
То що ти тепер робитимеш?
Не знаю.
Але в мене небагато надій на майбутнє.
У мене теж небагато надій на тебе, але я бажаю тобі удачі.
– Бувай, Марку. – Бувай, Шеллі.
– Марку! – Так?
– Можна тебе на хвилинку? – Звісно.
– Я чув, що тебе звільняють, так? – Атож.
– Мабуть, нелегко тобі. – Так.
Я просто хотів попрощатися, і я завжди тебе ненавидів.
– Ти завжди… – Тебе ненавидів.
– Я цього не знав. – Так, багато хто знав.
– Ти казав іншим, що ти мене ненавидиш? – Еге ж.
Я навіть підмовив декого проти тебе.
Тому ти підійшов? Сказати, що ти мене ненавидів?
Ні, я підійшов попрощатися,
а решта сталася сама по собі.
Вирвалося, так, розумію.
Я завжди знав, що бубонна чума не спрацює у вигляді фільму.
Ти жахливий сценарист, якому дісталося жахливе сторіччя.
А ще ти мала сучка.
Сучка.
Але я завжди комплексував поряд із тобою,
бо в тобі є щось таке, чого я не розумію,
а я ненавиджу те, що не розумію.
Але ти завжди будеш невдахою.
А я завжди буду успішнішим за тебе мало не в усьому,
просто так уже склалося.
А Шеллі вважає тебе товстим гомосексуалістом.
– Ні, я ніколи цього не казала. – Дякую.
Я казала: «Жирний педик.
Жирнючий, жирний педик».
Поправку прийнято.
А я ще сумував через «товстого гомосексуаліста».
Байдуже. Так чи інакше, ти нудний низький голубець.
Марку, спробуй радіти своєму невдалому життю.
Він просто золото.
Оце вже ні.
Це твоя думка. Бувай, Шеллі.
З нетерпінням чекаю моменту, щоб більше ніколи тебе не бачити.
ЖАЛЮГІДНИЙ ПРИТУЛОК ДЛЯ БЕЗНАДІЙНИХ СТАРИХ
Місіс Джонсон, вам треба випити ліки.
– Вітаю. – Ви прийшли, щоб кинути стару людину?
Я вже кинув. Марта Беллісон, я її син.
Добре, що ви прийшли. Справи в неї поганенькі.
Сьогодні вам варто з нею попрощатися.
Так. Це кажуть мені щоразу, коли я приходжу.
Вона очолює наше парі смертності.
Ти схожий на мого загиблого сина!
Кожен день гірший за попередній.
Я п'ю ліки, що роблять усе оранжевим!
Мамо, це так депресивно. Краще дивися у вікно.
Телевізор зламався.
Він не зламався.
Ти, мабуть, знову сіла на пульт і перемкнула канал.
Так і є, дивись.
Супутник треба вмикати на третьому каналі.
Я не зрозуміла жодного твого слова.
Це мене лякає і сердить.
Я сьогодні залишився без роботи, мамо.
Мені за 40 і я самотній, жодних перспектив.
Мені тут теж не з медом. Але могло б бути й гірше.
Ми могли б жити на вулиці.
Правда ж, інколи хочеться все змінити?
Правда ж, хочеться не бути такою невдахою?
Ну, я не вважаю себе невдахою.
Ти невдаха, мамо. Точно.
Ми нащадки давнього роду невдах. Це не твоя провина.
Ти…
Невдаха.
Я люблю тебе, Марку.
Я теж тебе люблю, мамо.
Щасти тобі в пошуках роботи, еге ж?
Я піду.
Стули пельку!
У мене навіть роботи немає.
– Привіт. – Я прийшов за орендною платою.
Так, я збирався сьогодні з тобою поговорити. Мене вчора звільнили.
Знаю. Тому я й прийшов за орендною платою.
– Так, у мене її немає. – Скільки в тебе є?
На банківському рахунку залишилось доларів 300.
– Орендна плата 800. – Знаю. У мене стільки немає.
Тоді забирайся. У тебе один день на те, щоб вивезти свої речі.
Ну, і як я це зроблю?
У тебе є 300 доларів. Найми фургон.
Чим я сьогодні можу допомогти, сер?
Мене щойно виселили з квартири.
Тому мені треба зняти все, що є на рахунку, щоб вивезти речі.
Думаю, доведеться мені закрити свій рахунок.
Мабуть, стану бездомним. Марк Беллісон.
На жаль, сер, комп'ютер зараз завис,
тому я не зможу провести закриття рахунку, доки все не запрацює.
Але я можу зняти для вас гроші.
Скільки б ви хотіли сьогодні зняти?
– Усі. Що залишилися. – Комп'ютер завис, сер.
Ви можете сказати мені, скільки у вас на рахунку?
Сер?
800 доларів.
Сер?
– 800 доларів. – Перепрошую?
На моєму рахунку 800 доларів.
Комп'ютер щойно запрацював.
– Хлопці, комп'ютер запрацював. – Дякую, Джилл.
Одну секунду, я відкрию ваш рахунок.
Ви сказали, що знімаєте 800, так?
Секундочку.
Тут написано, що на вашому рахунку є лише 300 доларів,
але ви сказали, що хочете зняти 800?
Так.
Прошу вибачення, сер.
Схоже, наша система допустила помилку. Давайте знімемо ваші $800.
Вам більшими чи дрібнішими банкнотами?
– Банкнотами, великими. – Гаразд, прошу.
Це буде 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 800 доларів.
Я можу ще чимось допомогти вам сьогодні, сер?
Пробачте за незручність.
ЗАРАЗ ДЕМОНСТРУЄТЬСЯ ВИНАХІД АВТОМОБІЛЯ
– Що ти тут робиш? – Плачу за оренду.
Давай!
Сьогодні я випадково відкрив те, чого досі не знало людство.
Про цей мій винахід століттями писатимуть у підручниках історії.
Та все ж кілька хвилин тому таке неможливо було уявити
не лише мені, а й усьому людству.
Це важко описати.
І це було легко, наче… Як таке поясниш?
Я сказав щось таке, чого не було.
Я сказав таке, чого не було. Я…
Як це називається? Такого слова не існує.
Звісно, не існує. Я ж це винайшов.
Ось дивися. Джиме!
Що?
Мене звати Даг.
– Тебе звати Даг? – Привіт, Даг.
Дивно, що я не знав твого справжнього імені. Даг – це добре. Тобі личить.
Облиште!
Як мене звати?
– Тебе звати Даг. – Даг.
Ні! Мене звати Марк!
– Тебе звати Марк? – Привіт, Марку.
– Ім'я Марк личить тобі ще більше. – Марко.
Гаразд, ви не розумієте.
Марко.
– Я чорношкірий. – Так я й знав.
У тебе дуже світла шкіра, але я це бачу.
– Я завжди хотів мати темношкірого друга. – І я.
Я ескімос.
Фантастика!
Так, я ще не бачив темношкірого ескімоса.
Я пірат.
– Я й не знав, що вони досі існують. – Ти небезпечний пірат?
Я приборкувач тигрів, і на мені перука.
А ти не боїшся, що колись тебе покусають?
Прекрасна в тебе перука.
– Я винайшов велосипед. – Я в захваті від твого творіння.
А можна мені знижку на велик із 10 швидкостями?
Я однорукий німецький космонавт.
Коли запуск у космос?
Це дуже реалістичний протез.
Повірити не можу.
Облиште, давайте підвищимо ставки. Ну ж бо.
Якби ви могли зробити світ таким, яким би хотіли його бачити,
що б ви зробили?
Якби ви могли змінити що завгодно, зробити що завгодно,
що б ви зробили в першу чергу?
Якби я міг зробити що завгодно?
Геть усе, що завгодно?
Геть усе, що завгодно.
Я б мацав дівчат за груди.
Так.
І, може, займався б із ними сексом.
Згоден. Це теж.
Гаразд. Давайте спробуємо.
– Ти куди? – Надвір.
Не дивіться на мене. Ви мені не подобаєтесь.
– Ні, послухайте. – He варто. Я чула все це сто разів.
Настане кінець світу, якщо ми не займемося сексом негайно!
У нас є час знайти мотель, чи треба робити це прямо тут?
Мотель.
ДЕШЕВИЙ МОТЕЛЬ ДЛЯ СТАТЕВИХ АКТІВ ІЗ МАЛОЗНАЙОМОЮ ЛЮДИНОЮ
Допоможи мені зняти сукню.
Зажди, стривай, стривай. Давай спершу познайомимось.
Ні! Ми мусимо переспати. От-от настане кінець світу!
Я навіть не знаю твого…
Подумай про дітей! Подумай про немовлят.
Давай вип'ємо. Схоже, тобі потрібно…
– $10 за пиво. Це… – Ти що, не розумієш?
– Ми всі загинемо! – Усе не так.
Звісно, все не так, світу от-от настане кінець!
Ми мусимо зайнятися сексом негайно!
Зажди. Вітаю, НАСА. Так, це я.
Я їй повідомлю. Це гарна новина.
– Зараз же. – Дякую.
Кінця світу не буде. Ми не мусимо… Секс.
Ми будемо жити!
Ми житимемо!
Дякую! Дякую!
– Мені час іти. – Ти що, не можеш залишитися?
Ми стільки пережили разом.
Це був один із найгірших епізодів мого життя.
Ти винайшов новий тип велосипеда?
А що ще ти б зробив? Якби міг зробити що завгодно.
– Груди. – Ні, груди ми вже проходили.
А далі що б ви зробили?
Ну, а ти що б зробив?
Я б отримав гроші.
Я б отримав усі гроші.
Ходімо.
– Куди поїдемо? – Мандрувати.
Я за кермом.
Мені не слід вести машину.
Але мені байдуже. Намагаюся опуститися на саме дно.
Ось і дно. Паркуйся.
Зупинися вже.
Гаразд, зроби мені послугу. Дозволь говорити мені, добре?
Думаю, мене зараз знудить.
Не блюй перед офіцером поліції.
Не кажи мені не блювати, від цього мені ще більше хочеться.
Добридень, офіцере. Як поживаєте?
Що ж, я відчуваю полегшення, що ви – не пара чорних хлопців.
Бо тоді було б більше шансів, що я стану нервувати,
стріляти у вас без причини, а тоді у мене б забрали зброю.
Це добре.
– Я не хочу до в'язниці. – Він не хоче до в'язниці.
Ви пили, а тоді сіли за кермо цього транспортного засобу?
– Так, добряче напився. – Ну, тоді вам шлях у тюрму.
Дихніть сюди, будь ласка.
Офіцере, у цьому нема необхідності.
Я скажу, що судячи з вигляду цієї машини,
дати хабара вам не по кишені.
Чому? Скільки ви берете?
5 400.
Це багато.
Думаю, це забагато. Чому так дорого?
У мене дорога кокаїнова залежність.
Але, знаєте, річ не лише в цьому.
Назначаючи вищу ціну, я ніби роблю щось більше з дрібного хуліганства,
це допомагає мені зберігати відчуття особистої цілісності.
Ви підвищуєте самооцінку, коли… Так.
Що ж, приємно було поспілкуватися.
Хай там як, мені все ж треба, щоб ви сюди дихнули.
Треба дути, а не смоктати.
Ага. Так багато, що й не визначиш. Ви п'яні.
– Ви їдете в тюрму. Вийдіть з машини. – Я не хочу.
Сер, я попрошу вас вийти з машини ще один раз.
– Міг би й вийти. – Не можу.
Так! Ну все! Виходь з машини! Вийшов сюди! Ти п'яний!
– Тобі повинно бути соромно. – Офіцере.
Я подумаю про це пізніше.
– Офіцере. Слухайте, ні, ні, ні! – Сер, прошу сісти в машину!
Послухайте, що я вам скажу.
Він не п'яний.
Я припустився жахливої помилки.
Я інколи так роблю. Я стаю трохи…
Це через адреналін.
Ну, власне, це мене збуджує.
Сексуально?
– О, це… – Мені дуже шкода.
Будь ласка. Прошу, дозвольте вам допомогти.
Ви мені пробачите? Ви щось з'їли? Це харчове отруєння?
– За кермо сядете ви? – Так. Слушна думка. Дякую.
Пробачте.
Це було надзвичайно.
– Годі сміятися. Мене знудить. – Нічого тебе не знудить.
Добре.
– Куди ми їдемо? – Багатіти.
КАЗИНО
Що ми тут робимо? У нас нема грошей, щоб ними смітити.
Ми не будемо ними смітити.
– Удачі. – Дякую.
– Вітаю. – Вітаю.
Жетони, будь ласка.
Сьогодні у вас великі шанси програти всі ці гроші.
– Я знаю. – Навіть якщо ви випадково виграєте,
ще більші шанси, що зрештою ви знову програєте їх нам.
– Я знаю. – У деяких іграх завжди виграє казино,
– наприклад, у комп'ютерних. – Я знаю.
– Удачі. – Дякую.
– Привіт, хлопці. – Привіт.
Я б краще була стриптизеркою, та я не досить гарна. Вип'єте?
Нам два пива, ми візьмемо їх із собою до столика з рулеткою.
– Ваше здоров'я. – Облиш,
рулетка – це найтупіша гра. Усе залежить від шансу. Жодних умінь.
Усе гаразд, я відчуваю, що нам пощастить.
– Тобі ніколи не щастило за все життя. – От побачиш.
Робіть ваші ставки. Робіть ваші ставки.
Кінець кінцем завжди виграє казино.
Оскільки тут є нулі,
кожна ставка трохи сприяє виграшу казино.
35, чорний. Не виграв ніхто.
Погляньте, яка незвичайна річ. Я ніколи…
Уже зникла. До речі, у мене ставка на 35, чорний.
У нас є переможець.
Молодець!
Вітаю, сер.
Я щойно виграв головний джекпот на тому автоматі, та гроші не посипались.
Мені прикро, сер.
Давайте ми виправимо цю ситуацію. І чи можна вас привітати, сер?
Дякую.
У нас тут виграш джекпоту. Можете відчинити сейф?
Це найпрекрасніший вечір за все моє життя.
Він був би кращим, якби від тебе не смерділо блювотою.
Сам знаю.
Марку, як справи?
Добре.
А в тебе?
Жахливо.
Минулої ночі я не спав, шукав в Інтернеті,
як покінчити з собою, задушившись.
Думаю, цим я й займуся сьогодні ввечері.
До зустрічі.
Френку.
Так?
Не роби цього.
Чому? Тобто…
Знаєш, я нещасний. Мабуть, усім буде байдуже.
Мені не байдуже.
Але ти невдаха, це не береться до уваги.
Усе буде добре.
Правда?
Так. Ти з кимось познайомишся.
Ти будеш щасливим.
То мені не варто чинити самогубство?
Аж ніяк.
Гаразд, значить, мені не треба чинити самогубство.
Я думав…
Я думав, та ідея щодо задушення
була доволі вдалою, розумієш?
Ні, не була.
Тепер у мене звільнився вечір.
Хочеш поспілкуватися абощо?
Не дуже.
Це нічого. Все нормально.
Ні! Слушна думка.
Давай поспілкуємось. До вечора.
До вечора.
Класно, гаразд.
Алло, це Анна.
Привіт, це Марк.
Привіт, Марку. Ти не отримав мого електронного листа?
Того, де ти писала, що я тебе не вартий?
Саме того.
Так, отримав, гарний був лист.
Слухай, я дзвоню, бо хочу запросити тебе на інше побачення.
Навіщо?
Я тут з'ясував, що можу зробити життя таким, як я хочу.
Вітаю! Мені час іти.
Ні, стривай.
Слухай, я знаю, ти сказала, що більше не підеш зі мною на побачення,
але я змінився. Гадаю, тепер я тобі рівня.
Ти став симпатичнішим?
Ні. Сильнішим. Думаю, тобі варто побачити на власні очі.
Ти ходив у тренажерний зал?
Ні. Я записався в тренажерний зал, але… Для мене все змінилося.
– Думаю, ти ледве мене впізнаєш. – Ти купив новий одяг?
Ні. Вибач, може, просто зустрінемось? Так було б найкраще.
Ти ж сама визнала, що стосунки між нами непогані.
Якщо ти нормально провела час, будь ласка, погодься.
Я прошу про єдине малесеньке побачення.
Ну гаразд.
Прекрасно.
Я заїду за тобою завтра, десь о 8.00?
Але найімовірніше, це буде наше останнє побачення, просто щоб ти знав.
Так. Чудово.
Гаразд. Бувай!
Бувай!
Клади слухавку, Марку.
Бувай.
…з гордістю представляє фільм «Промислова революція».
Вітаю, я Анджело Бедсміт.
Сідайте зручніше й дивіться, як я читатиму про захоплюючі події,
які відбулися під час промислової революції,
описані найулюбленішим і
найпопулярнішим сценаристом свого часу,
Бредом Кесслером.
Навряд чи хтось може написати кращий сценарій, ніж Бред Кесслер.
Ні?
Гей!
Прийшов знову проситися на роботу?
Увага всім!
Це той невдаха, який вважав, що з пандемії чуми
вийде цікавий фільм.
Агов! Щасти тобі, виродку.
– Вам туди не можна. – У мене призначена зустріч.
Тоді проходьте.
Поговоримо пізніше.
Привіт. Це був керівник студії.
Чому ти прийшов?
Ну, коли ти мене звільнив, у мене була серйозна депресія.
– Так я і знав. – Але…
Я пішов на прогулянку, за межі міста.
Я потрапив у пустелю і заснув під деревом, пальмовим деревом.
Я недолюблюю історії про те, як змінилось життя інших людей.
А прокинувшись, я побачив якусь річ, що стирчала з піску.
Я відкопав її, і виявилось, що це старовинна скринька.
Дуже стара. Віком у сімсот років.
А в тій скриньці лежало ось що.
Що це?
Це історична подія, про яку ще ніхто не чув.
Коли вона відбувається?
У 1300-их роках.
Облиш, ні, Марку!
Марку, я вже казав тобі, що ми не знімаємо фільмів про бубонну чуму!
Тут не про бубонну чуму! Тут не лише про бубонну чуму.
Тут про… Можна я просто зачитаю, будь ласка?
Радій. Не барабань по столу, радій.
Радій від душі,
бо це одне з найкращих відкриттів,
які коли-небудь робила людина.
І ти можеш бути до цього причетним.
Так, але чи можна зробити з цього фільм?
Найкращий фільм, який коли-небудь знімала компанія «Фільми-лекції».
Починай читати.
«У найперший день 14-го сторіччя сталася надзвичайно важлива подія.
День почався як звичайно. Встало сонце, почали плакати немовлята.
Але все це завмерло, коли гігантський летючий космічний корабель
упав із неба й опинився в центрі Вавилону».
Що?
Покличте всіх сюди, негайно. У нас важлива новина.
Прошу, Марку, продовжуй.
«Армія ніндзя випустила гігантське запалювальне ядро
і подолала робота-динозавра, врятувавши Марс, Землю
і голих інопланетянок-амазонок, і все це єдиним плавним рухом.
Землю було врятовано.
Інопланетний король Венглор дозволив Джебедаї та Аліні одружитися.
Це було перше весілля землянина й голої амазонки-інопланетянки,
і грошей на нього не шкодували.
Приєднатися до святкувань запросили весь Вавилон і Марс.
Весілля відбулося прохолодного літнього дня на Марсі.
І всі, хто вижив у Великій війні ніндзя
і в часи пандемії бубонної чуми, були присутні.
Вони бенкетували, танцювали й сміялися, це була радісна подія.
У момент поцілунку нареченої й нареченого
король Венглор стер пам'ять усім людям,
тим самим знищивши усі згадки про ці події приблизно на 700 років,
аж доки одного дня чудовий сценарист на ім'я Марк Беллісон
не знайде їх у пустелі після того, як його звільнить нікчемний бос, Ентоні,
і після глузувань з боку Бреда й Шеллі, двох мерзотників, яких ще не бачив світ.
«Фільми-лекції» зніме цей фільм, і він матиме шалений успіх.
А Марк завдяки йому дуже розбагатіє і прославиться».
Як ти його назвеш, Марку?
«Бубонна чума».
Я хочу, щоб ти починав негайно, бо це може стати
найкращим сценарієм в історії людства.
Стане.
Це стане найкращим сценарієм, написаним людиною.
Що ж…
Мабуть, треба привітати тебе з продажем твого сценарію.
– Твоє здоров'я. – Твоє здоров'я.
Розкажи мені про свою сім'ю. Я мало про тебе знаю.
Ми з тих, кого можна назвати трохи невезучими.
Мій тато був алкоголіком.
Сумно.
Допився до звільнення, а йому треба було годувати сім'ю,
тож він не мав вибору і став на злочинний шлях.
І які він коїв злочини?
Пограбування. Переважно будинків.
Що ти тут робиш?
Зараз полудень понеділка. Ти не повинен бути вдома.
Якщо мусиш знати, на роботі в мене страшенний стрес.
Я прийшов додому раніше. І відпочиваю.
Важливіше те, що робиш ти?
Ну, я хотів пограбувати твій дім.
Невдала ідея. Мені не подобається.
Що ж, тепер я цього не робитиму, бо ти вдома.
А знаєш, що станеться?
Я викличу поліцію, тебе заарештують.
Я піду звідси, і ти не знаєш, як мене звати.
– Як тебе звати? – Річард Беллісон.
Приємно познайомитися.
У тебе є два варіанти. Варіант перший: я шлю поліцію до твого дому, так?
Тебе заарештовують там, ганьблять перед сусідами.
Чи варіант другий: ти заходиш і чекаєш на поліцію тут.
– Ні, я зачекаю. – Так?
– Тоді заходь. Хочеш чашку чаю? – Так, було б добре.
Останні роки свого життя він провів у тюрмі.
Я майже його не знав.
Але в моєму житті були не лише невдачі, а й успіхи.
У мене була чудова матір, яка мене виростила.
– Мило. – Вона молодець.
Де вона?
У притулку для старих.
Але завтра я заберу її звідти.
Я куплю їй особняк,
щоб вона провела решту життя в розкоші.
Це добре.
– Подарунок від шеф-кухаря. – Дякую.
Не знаю, що з ним сьогодні таке, але це виглядає жахливо.
– А мені видається нормальним. – Ви тупий, що з вас узяти.
Я тут подумав.
Тепер я, вочевидь, багатий, успішний і…
Може, я тобі рівня, і ми могли б бути разом у романтичному плані.
Який у цьому сенс?
Можливо, нам би сподобалося.
Ну, мені дійсно подобаєшся ти і твоє товариство.
І якби ми побралися й народили дітей,
я б хотіла, щоб нащадки, у яких буде половина моїх генів,
жили в достатку й мали фінансову стабільність.
А ще я думаю, що з тебе вийшов би гарний тато й чоловік, і це добре.
Прекрасно.
На жаль, ніщо з цього не змінює той факт,
що ти все одно даси половину своїх генів нашим дітям.
Я не хочу мати низьких, товстих дітей з кирпатими носами.
Зрозуміло.
Вибач.
Алло? Я слухаю.
Вона що?
ІНТЕНСИВНА ТЕРАПІЯ
Мамо?
Мені щойно подзвонили. Що відбувається?
Сказали, що цієї ночі я, мабуть, помру.
Що?
Доброго дня. Я саме зайшов поглянути, як вона.
Ви, мабуть, Мартин син.
Що значить, вона сьогодні помре?
Прогноз несприятливий. У неї серйозний серцевий напад.
Її серце дуже ослаблене. Пульс слабенький.
Кров'яний тиск швидко знижується,
і, мабуть, цієї ночі у неї станеться смертельний серцевий напад.
Так. Вона й досі дише на ладан.
Примітка:
унизу в кафетерії сьогодні вечір мексиканських страв,
може, ви захочете там щось перехопити, коли ваша мама помре.
Гаразд?
Мені так страшно, Марку.
Люди про це не говорять, але смерть – жахлива річ.
Однієї миті ти живеш,
а тоді, просто так, усе це щезає.
Ось і все, Марку.
Ще кілька таких годин, а тоді
вічність порожнечі.
Сестро!
Життєві показники падають.
Мені так… Мені так страшно.
Мамо.
Мамо, слухай мене.
Слухай уважно.
Ти помиляєшся щодо того, що буде після смерті.
Там не вічність порожнечі.
Ти потрапляєш у своє найулюбленіше місце в цілому світі.
Так. І там будуть усі, кого ти любила і хто любив тебе.
І ти знову будеш молодою.
Будеш бігати й стрибати, як колись, а ще танцювати.
Ти, бувало, танцювала.
Там нема болю.
Лише кохання.
Щастя.
І кожному дають особняк.
І це триває вічність. Вічність, мамо.
Передавай татові привіт від мене.
Скажи, що я його люблю.
– Продовжуйте. – Що ще там відбувається?
Мамо.
Я знову побачу свою маму, коли помру.
Ви не розкажете нам ще щось, будь ласка?
Привіт.
Перепрошую. Перепрошую. Перепрошую. Перепрошую. Перепрошую. Перепрошую.
Он він! Це він!
Коли помираєш, то потрапляєш лише в одне місце?
Там будуть усі померлі всіх часів?
Як називається це місце?
Я зможу займатися там сексом із людьми?
А торговельні центри там є?
Що скажете про паління? Там можна буде палити?
Привіт.
Кажуть, ти знаєш щось нове
про те, що стається після смерті.
Лише добу тому Марк Беллісон був звичайним невідомим сценаристом.
Сьогодні люди кажуть, що в нього є нова інформація
про те, що стається після смерті.
Кепські справи.
Мені треба… Знаю, пробачте. Перепрошую. Пропустіть, будь ласка.
Перепрошую. Перепрошую.
Швидко.
Заходь.
Так.
Просто розкажи мені те, що казав своїй мамі.
Навряд чи варто. Може статися що завгодно.
Відтепер мені треба тримати рот на замку. Навіщо я…
Що б ти не сказав, це явно позначилося на багатьох людях.
Я не думаю, що ти маєш право це замовчувати.
Ні, маю. Я можу вийти в ті двері.
Можу сісти на перший літак до Намібії. Там мене ніхто не знає.
Розкажи мені, що ти казав, Марку. Будь ласка, просто розкажи.
Моя мама помирала, їй було страшно, вона вся трусилася,
і вона сказала, що не хоче просто потрапити у світ порожнечі.
Тому я сказав: «Ти помиляєшся щодо того, що буде після смерті».
І я сказав їй:
«Там не світ порожнечі.
Ти потрапляєш у найкраще місце, там усі твої друзі,
і на тебе чекає вічність радості».
Я її ощасливив.
Звідки ти це знаєш?
Ну, я…
Ти ощасливив і мене.
Ти мусиш розповісти їм усе, що знаєш. Мусиш. Це надто важливо.
Послухай мене, ти не розумієш. Те, що я сказав мамі…
Хіба ти не сказав, що вона стала щасливою, почувши це?
– Так. – А як почувався ти?
– Добре. – То уяви, як це приємно –
зробити те саме для всіх цих людей.
Добре.
Мені потрібен час.
Ти впевнена, що мені слід це зробити?
Звісно, слід.
Марку, твої знання назавжди змінять людство.
Це найважливіше з того, що чув світ за всю історію.
Не буду тобі заважати.
Увійдіть.
Я приніс піцу.
Чому ти не казав мені, що кожному дають особняк?
– Я не… – Не заважай йому працювати.
Те, що ти винайшов велосипед – це одне, але…
Ти працюй, не турбуйся через…
Я давно його знаю, і він мені ніколи цього не казав.
– Тут є проста, і ще… – Ця підійде.
І ще одна проста.
У Лондоні, Англія, люди чекають.
У Римі, Італія, люди чекають. У Нью-Йорку люди чекають.
Світ завмер,
усі повмикали телевізори й радіоприймачі,
або стоять тут, на цій галявині,
чекаючи, доки Марк Беллісон вийде й розкаже людям те, що знає.
Привіт.
Я закінчив.
Ти готовий?
Мабуть, так.
От якби я міг написати це на чомусь кращому, скажімо, на скрижалях.
Чи хоча б на якіснішому папері.
– Схоже, це підійде. – Добре.
Просто…
Розкажи їм те, що знаєш.
– Ні пуху, ні пера, друже. – До дідька.
Лише добу тому Марк Беллісон був звичайним невідомим сценаристом.
Сьогодні люди кажуть, що в нього є нова інформація
про те, що стається після смерті.
Пробачте.
Мабуть,
ви чули про те, що я розповів своїй мамі позавчора.
Саме тому ви тут.
Я дещо знаю, дещо дуже важливе
про те, що відбувається після смерті.
Усе, що вам треба знати,
написано на цих коробках від піци.
«Пункт перший,
на небі є чоловік, який контролює все.
– Пункт другий…» – Стій, стій, стій, стій.
Як він виглядає?
Високий, великі долоні, щоб усе ліпити. Густе волосся.
Якої він раси?
Він нової раси.
Суміш усіх наших рас.
– Він живе на хмарах? – Ні.
– Його можна побачити? – Ні.
Він живе вище хмар, надто високо, щоб його бачити.
– То він живе в космосі. – Не настільки високо.
Тоді, виходить, у термосфері?
Пробачте, шановні. У мене тут багато матеріалу. Може, давайте ми…
Чоловік живе на небі, побачити його не можна. Він контролює все. Зрозуміло?
Добре. «Пункт другий,
після смерті ви не зникаєте у вічність порожнечі.
Натомість ви потрапляєте у прекрасне місце.
Пункт третій, у цьому місці кожному дають особняк».
– Який саме особняк? – Найкращий, який ви можете уявити.
Я подумав про жахливий особняк!
Ну, ні.
Це найкращий особняк, який ви можете собі уявити.
Не такий, про який ви думаєте зараз, а найкращий за все життя.
Який би найкращий особняк вам хотілося мати, той ви й отримаєте.
«Пункт четвертий,
після смерті ви зустрінетесь з усіма людьми, яких ви любите».
У них будуть власні особняки?
Атож. Звісно. Кожен отримує по особняку.
А як я захочу, щоб вони жили в мене?
Тоді добре. Вони покинуть свій особняк. Прийдуть і житимуть з вами, еге ж?
– Що станеться з їхнім особняком? – Не знаю. Знову виставлять у продаж.
Давайте… «Пункт п'ятий,
після смерті кожному даватимуть безкоштовне морозиво.
Цілий день і цілу ніч, усіх смаків, які спадуть вам на думку».
– Навіть із поганими смаками? – Нащо думати про погані смаки?
Ви ж щойно сказали «усіх смаків, які спадуть на думку».
О, ні. Я щойно подумав про ваніль і скунсів.
Ну, то не їжте його.
А я щойно подумала, що шоколадний соус – це діарея.
Тоді не поливайте ним морозиво! Що з вами таке, люди добрі?
Давайте… Будь ласка. «Пункт шостий,
якщо робите щось лихе, то не потрапите в це чудове місце після смерті».
А куди потрапиш?
У жахливе місце, найгірше, яке можна уявити.
А що вважається лихим?
Жахливі злочини, зґвалтування, вбивство, щось таке.
– А бити людину – лихий вчинок? – Так.
– А якщо тобі хочуть завдати болю? – Ну, тоді можна.
– А лаятися – лихий вчинок? – Ні.
– А спізнюватися на роботу? – Ні, це…
Тобто ви можете втратити роботу, якщо це не сподобається босу,
але це не вплине на те, що станеться з вами після смерті.
А якщо я забула нагодувати собаку?
Якщо забули, що ж, це погано для собаки.
Якщо собака здохне, це погано, але це не… Тобто не робіть цього навмисно.
Не купуйте собаку лише щоб заморити її голодом ради сміху… Давайте…
Якщо я скою єдиний лихий вчинок, я потраплю в погане місце?
Ні!
У вас є три шанси.
Три лихих вчинки – і ви виходите з гри.
Як у бейсболі!
Начебто. Ще питання будуть?
Так!
– Благаю, можна нам продовжити? – Ні.
Нам треба знати про все лихе.
Так.
Гаразд.
Носити штани – лихий вчинок?
Якого…
Дві години потому
Ні. He існує зачіски, через яку ви можете потрапити в погане місце.
Ми вже про це говорили.
Основні лихі вчинки – скажімо, завдавати фізичного болю, навмисно, зрозуміло?
Забирати чужі речі, робити щось з іншими людьми проти їх волі,
навмисно вбивати людей.
Гаразд. «Пункт дев'ятий,
чоловік на небі, який все контролює,
вирішує, куди ви потрапите – в хороше чи в погане місце.
Ще він вирішує, кому жити, а кому помирати».
– Це він спричиняє природні катаклізми? – Так.
– Це він винен, що в моєї мами рак? – Так.
Це він зробив так, що на тому тижні на мою машину впало дерево?
– Так. – Він убив мого тата серцевим нападом?
Так.
А я кажу, пішов той чоловік, що живе на небі!
– Так! – Так!
Так, той дядько злий!
Він боягуз, ховається там, а сам робить нам лихе.
Чому б не робити це, не ховаючись?
Ми мусимо зупинити того злого виродка, доки він не вбив нас усіх!
– Так! – Так!
Заждіть, заждіть, послухайте.
Чоловік, що живе на небі й контролює все,
відповідає ще й за всі хороші події.
То це він врятував мені життя на тій риболовлі, коли затонув човен?
– Так. – А човен він втопив?
Еге ж.
Це він убив мою бабцю і залишив мені ті мільйони доларів?
Ще б пак.
То це він вилікував рак у моєї мами?
Атож.
Отож, він начебто хороший дядько, але водночас і мерзотник.
Так. Правильно, але дослухайте це, гаразд?
«Пункт десятий, навіть якщо чоловік на небі робить вам щось лихе,
він загладжує провину, даючи вам вічність гарного життя після смерті».
Якщо не робити тих лихих вчинків, про які ви говорили, так?
– Так, звичайно. – То це така перевірка.
Атож.
Що ж, це все, що я знаю.
Звідки ви все це знаєте?
Мені розповів чоловік на небі.
Так, а чому тоді ми дізнаємося про це зараз,
через мільйони років з початку існування людства?
Я не знаю. Він забув. Бачили, скільки в нього справ?
Дякую.
Думаю, все пройшло добре.
ОСОБНЯК ДЛЯ КОЖНОГО
НАСА шукає чоловіка на небі
Нарешті – причина бути хорошим
ЧОЛОВІК НА НЕБІ ПРОДОВЖУЄ ЗАРАЖАТИ СНІДОМ НЕМОВЛЯТ
ЧОЛОВІК НА НЕБІ ВБИВАЄ СОРОК ТИСЯЧ, ВЛАШТУВАВШИ ЦУНАМІ
ЧОЛОВІК НА НЕБІ ДОЗВОЛЯЄ ЖІНЦІ ДОЖИТИ ДО 104 РОКІВ
Продуктивність впала на 14% Усі думають про особняки
ЛЮДИНА РОКУ МАРК БЕЛЛІСОН
БУБОННА ЧУМА
ПРОДАНО
За здоров'я, за здоров'я.
ЗАРАЗ ІДЕ – БУБОННА ЧУМА СЦЕНАРІЙ МАРКА БЕЛЛІСОНА
«БУБОННА ЧУМА» МАРКА БЕЛЛІСОНА Б'Є ВСІ РЕКОРДИ!
«БУБОННА ЧУМА» ОТРИМУЄ НАГОРОДУ ЯК КРАЩИЙ ФІЛЬМ!
– Твоє здоров'я. – Твоє здоров'я.
Я розповідав тобі про те, як колись врятував немовля з палаючого дому,
там ще був ведмідь і…
Зажди, там був і палаючий дім, і ведмідь?
Так, ну, я почув плач немовляти, забіг туди крізь полум'я,
не переймаючись власною безпекою, взяв немовля і вистрибнув.
Це був другий поверх, вистрибнув.
Я приземлився, дитина не постраждала. Але тоді ведмідь…
– Стривай, як же ти вижив? – Дай розкажу.
Ні, як ти вижив після стрибка?
Я бачила, як ти підвернув ногу при переході вулиці.
Бо тоді сталося так, що я впав на щось м'яке.
– Отож… – На що ти впав?
– На джем. – На джем.
Там була бочка з джемом. Горів завод із виробництва джему.
Мабуть, це й привабило туди ведмедя.
– Ага. – Ти про це не чула?
Про палаючу будівлю, немовля, ведмедя, завод, випадок із джемом?
Чорт, ні.
Так, це класика. Отож, я падаю.
Ведмідь іде на мене, велика, неповоротка машина для пожирання,
як он той щасливий хлопець.
– Отой, що спить, жирний і потворний? – Ну…
– Він не щасливий. – Ну, звідки тобі знати?
Ти про що? Поглянь на нього. Він невдаха.
Не можна це стверджувати, судячи лише з його вигляду.
Може, він найкращий у світі поет.
Ну, може, він і невдаха. Поганий приклад.
Але я кажу, що це може бути і не так, судячи лише з…
Гаразд. Що ти бачиш, дивлячись на цього чоловіка?
Низькорослий, пітливий, лисий.
– Ага. – Привіт!
Він несе дипломат. Він поспішає.
Можливо, він іде на дуже важливу зустріч.
Можливо, він впливовий бізнесмен.
Ти бачиш більше за мене.
Ну, бо якщо придивитися…
Що ти бачиш, дивлячись на цих людей?
Два ботаніки-невдахи в капелюхах?
Атож. Добре. Ти спостережлива.
Але я мав на увазі, зважай не лише на їхню зовнішність, подивися на них.
Вони тримаються за руки. Вони закохані.
Слухай, розглянь мене.
Тобто що саме ти бачиш? Що ти бачиш у мені?
Ти вродлива.
У тебе чудова усмішка.
– Це те, що бачить кожен. – Я не закінчив.
Ти наймиліша, найтурботливіша людина з усіх, кого я знаю.
А ще в тебе є там веснянка, я ніколи не казав, як я її люблю.
Ти зазвичай усміхаєшся,
але часом ти проводиш день у ліжку, їси й плачеш.
Ти тримаєш людину за руку після того, як її мама…
Ти найпрекрасніша людина з усіх, кого я зустрічав.
Що ти бачиш, коли дивишся на мене?
Ти повненький, і в тебе кирпатий ніс.
Атож. Десь так і є.
Ти розумний.
Ти добрий.
Ти наймиліший чоловік з усіх, кого я зустрічала.
Ти, без сумніву, найцікавіша людина з усіх, кого я знаю.
І з тобою весело.
Ти бачиш світ так, як ніхто інший,
і мені подобається твоє бачення світу.
І ти – мій найкращий друг.
Ти робиш мене щасливішою, ніж усі, кого я знала за все життя.
– То чому ми не можемо бути разом? – Через генетику.
Низенькі товсті діти з кирпатими носами.
Шкода, що багатство й слава не в силах змінити твої гени.
Бо я тебе кохаю.
Чи багатство й слава таки змінюють твої гени?
Ні.
Не змінюють. Наші діти були б низькими товстунами з кирпатими носами.
Дякую, Джиме. Далі в програмі Марк Беллісон.
Чи заслуговує він усіх грошей і слави,
чи він просто товстий невдаха, який чує голос чоловіка на небі?
Я кажу, він товстий невдаха, Бобе.
Це дуже просто, Джиме. Лише поглянь на нього.
Він товстий, у нього дурний вигляд. Що ще тобі треба знати?
А що скажеш про сотні людей, які окупували його галявину?
Хіба в тих людей нема роботи?
Може, вони всі – товсті невдахи, як і він сам.
Будьте з нами, за п'ять хвилин – прогноз погоди.
Тоді пиши: «Качка долетіла аж до Аляски, щоб зустрітися
зі своїм другом, білим ведмедем, який там жив.
– I той білий ведмідь…» – Скільки пляшок ти вже випив?
Байдуже. «Кінець».
– Дивне закінчення. – Еге ж, правда?
І ви хочете, щоб я відніс це у «Фільми-лекції»?
– Так. – Добре.
Скажи, хай знімуть це на цьому тижні.
Гаразд.
Скажи, що це для дітей.
Діти будуть у захваті, правда ж?
Ведмеді й качки в автомобілях.
– Що це? – Листівка до твого дня народження.
– Хочеш? – Дякую.
Я прийшла сказати, що не зможу подивитися з тобою фільм увечері.
– Чому? – Бо в мене побачення.
З ким?
– З Бредом Кесслером. – З Бредом Кесслером?
Ти ж знаєш, що я про нього думаю. Що він найбільший покидьок у світі.
– Для тебе. Не для мене. – Так.
Для мене він дуже милий і добрий.
Ну, звісно. Поглянь на себе! Акула, й та була б до тебе милою.
– Правда? – Ні, не була б.
Не наближайся до акули. Вона лише… Я просто…
– Але не зустрічайся з ним. – Чому?
– Для мене він ідеальна пара. – Ну, не спи з ним.
– Чому? – Що? Ти збиралася?
Якщо я з ним не пересплю,
він знайде іншу прийнятну партнерку, яка з ним переспить.
– А я залишусь ні з чим. – Ні, не знайде.
– Знайде. – Ні, ні, ні, ні, ні.
Ти це не продумала.
Бо якби на побачення з тобою йшов я…
І якби ти був привабливим, як Бред.
Так. Ну, чому…
Але я б перестав тебе поважати, якби ти переспала зі мною в перший день.
Перестав би, бо я…
Теревень, розмовляй із ним, це безумовно.
Але слухай, нізащо, що б…
Дай йому зрозуміти, яка ти чудова людина, просто…
Вербально, а не… Бо тоді він подумає:
«Я хочу з нею зустрічатися. Хочу піти на друге побачення».
Нізащо…
Не займайся сексом із чоловіком, якщо ти не одружена з ним,
таке правило.
Домовилися.
– Гаразд. – Добре.
Що це таке?
Сертифікат на секс до дня народження.
То секс буде на честь моїх уродин?
А що ще купити чоловікові, у якого й так усе є?
– Пробач. – Тепер можеш про це забути. Я не знала.
– Ні, ні, ні, стій. – Ми ж не одружені.
Ти ж щойно про це говорив.
Не спи з чоловіком, якщо ти з ним не одружена.
Це мої слова. Але стривай. А як же сертифікат?
– Правило таке… – Так, я знаю, яке правило.
То ми не можемо…
Сертифікат, це так…
– Правило. – Так прикро його змарнувати.
– Тобто розумієш… – Дуже шкода.
Ще б пак, ще б пак.
Тепер я не можу обміняти це на секс.
То що б ти хотів? Що тепер тобі купити?
Не можу зайнятися з тобою сексом.
Ти, мабуть, надав би перевагу шкарпеткам, правда?
Ага. Паскудним вовняним шкарпеточкам, замість сексу.
– Є тут хто? – Він іде.
Навіщо ти запросила його сюди?
Я не запрошувала. Це він зголосився.
Ще б пак. Це ж мій дім.
– Анно. – Ти такий красень.
Знаю.
– Марку. Жахливо виглядаєш. – Це ти так думаєш.
Ходімо веселитися.
– Не занадто. – Слухай! А це що таке?
Це сертифікат на секс до дня народження.
– З тобою? – Так.
Але він відмовився, бо ми не одружені.
– Він краще обрав би шкарпетки, правда? – Можна мені?
Звісно. Само собою, нам доведеться одружитися, щоб ним скористатися.
Ну то, може, й одружимось.
Ну, не… Мені це не подобається. Що…
Подзвоню пізніше.
Я подумав, що сьогодні ми святкуватимемо.
Сьогодні мене значно підвищили на роботі.
Я не лише головний сценарист бажаного першого сторіччя,
сьогодні мені дали карт-бланш на 18-е, 19-е і 20-е сторіччя.
– Це хвилююче. – Це дуже, дуже хвилююче.
У жодного сценариста ще не було так багато сторіч,
не кажучи вже про чотири найпопулярніші.
У Марка ніколи не було більше одного сторіччя.
У Марка ще є чоловік на небі,
що розповідає йому нечувані історії.
Так, але хіба він виглядає отак?
Хіба в нього є мої гени? Моя впевненість? Моя харизма?
– Ні. – Ні.
Я відішлю цю пляшку назад.
Не тому, що вино зіпсоване, а тому, що я хочу здаватися владним знавцем.
Так, сер.
А ще, гадаю, ми готові замовляти.
Їй малу порцію салату Цезар, бо я не хочу, щоб вона погладшала.
А мені філе з кров'ю, бо воно дороге,
– смачне, а я – велике цабе. – Прекрасно.
Я розумію, чому ти хочеш, щоб я їла малий салат Цезар,
але я дуже голодна.
– Може, додамо трохи курки. – Ні, ні, ні, ні, ні.
Ми обоє знаємо, що одного дня твоя врода зів'яне.
Сама знаєш, ти станеш старою, зморшкуватою, потворною.
Навіщо додавати до цього проблему зайвої ваги через смачну, жирну курку?
Звісно, не варто.
Пробач. Це, мабуть, моя мама, дзвонить спитати, як наше побачення.
Вона дуже владна й нетерпляча.
Дай я з нею поговорю.
Гаразд.
Мамо Анни, ви говорите з Бредом Кесслером.
Так, ваша донька гарно виглядає.
Ні, вона не втратила свій шанс, змусивши мене нудьгувати.
Гаразд, зараз ви мене дратуєте.
У вас деренчливий голос. На все добре.
Пробач.
Дякую.
Знаєш, для мене ти майже ідеальна пара,
фізично, генетично, соціально, економічно.
Згодна.
І почасти я просто хочу привласнити тебе,
бо Марк тебе кохає, а я люблю дивитися на його невдачі.
Чому ти так ненавидиш Марка? Він – мій дуже хороший друг.
Бо він невдаха.
Це я повинен жити в особняку й розмовляти з чоловіком на небі.
Але я можу заволодіти єдиним, що недоступне йому.
Тобою.
Бо в тебе є здоровий глузд.
Ти хочеш побратися з генетично сильним партнером
і, може, колись народити дітей, які не будуть…
Низькими товстими дітьми з кирпатими носами.
Саме так.
Саме так. Атож.
ПІШЛО ВОНО. Я СКОРО БУДУ У ВЛАСНОМУ ОСОБНЯКУ
Чоловік на небі, у своїй безкраїй мудрості,
сказав нам, що ми можемо скоїти два лихих вчинки й отримати особняк.
Тому я кажу вам…
Ні. Я не переїду у твій особняк, коли ми помремо. Ти не даєш мені дихати.
Чим більше ти мене відштовхуєш, тим більше ти мене приваблюєш.
З дороги, товстуне!
Агов, ви ж Марк Беллісон.
Так. Хочете вибачитися?
За що?
ПЕПСІ Тепер і в потойбічному житті
– Хто хоче ще випити? – Так, будь ласка.
І мені одну.
Дякую.
Що відбувається?
Що, в мене не може бути депресії,
бо в мене великий будинок і купа грошей?
А ви, хлопці? Хоч ви стали щасливішими?
Відтоді, як дізналися про чоловіка на небі?
– Так, безумовно. – Дуже щасливі.
Ти й досі самотній? Ти вже когось собі знайшов?
– Ні, я облишив цю затію. – Чому?
Ну, бо я думав, що якби після смерті я отримав вічне щастя,
це було б чудово, бо воно вічне,
розумієш, з чим ніщо не зрівняється.
Тому я дуже радію, що це станеться.
А доти, думаю, я втішатимуся алкоголем
і своєю малою квартирою, проводитиму час на самоті, питиму й дивитимусь ТБ.
Це не схоже на щасливе життя. Швидше на довге й нещасне.
Ні, воно буде недовгим, бо чим більше я п'ю, тим швидше я помру.
Я просто чекаю того особняка, розумієш?
Саме про це я й кажу.
Геніально.
Ви дзвоните йому по телефону?
Ні, я просто… Він розмовляє зі мною зараз.
– Він щось каже? – Каже, так.
Ви не могли б передати нам його слова?
Він каже: «Чому ти говориш із тим ідіотом?»
А я відповідаю: «Я дам йому шанс…»
По телебаченню має бути щось краще, ніж це.
Зажди, мамо, не перемикай. Це мій дуже хороший друг.
Я тебе благаю. Я знаю всіх твоїх друзів, і вони зовсім інші.
Як це розуміти?
Одне те, що він говорить із чоловіком на небі,
не робить його вартим твоєї дружби.
А якби я хотіла, щоб він став чимось більшим, ніж просто другом?
Чоловіче на небі борони.
Це не матиме сенсу.
Марк Беллісон – той, хто озвучує чоловіка на небі,
але це не змінює того факту, що Марк і досі невдаха,
і твої діти також будуть невдахами.
– Він дещо більше. – Нічого більшого там нема.
Невдахи є невдахи. Ними вони й залишаться.
Він…
Він розумний, кумедний, а ще він добрий і люблячий.
З ним я почуваюся особливою. Він робить мене щасливою.
Ти будеш жити з людиною, яка тобі підходить,
людиною, що подарує тобі дітей, яких ти завжди хотіла.
З кимось на кшталт Бреда Кесслера.
Здрастуй, Бреде. Секунду.
– Поговори з ним. Не псуй цих відносин. – Мамо!
Алло.
Привіт, Бреде.
Я сумую за тобою, мамо.
БЕЛЛІСОН – МАРТА – ПОМЕРЛА У ВІЦІ 79 Р.
ЖИЛА СЕРЕДНІМ ЖИТТЯМ ЯК ДЛЯ ЖІНКИ ЇЇ ЧАСУ
Я знаю, що ти мене не чуєш.
Я знаю, що ти не в особняку на небі.
Ти ось тут, у землі.
І я єдина людина у світі, яка це знає.
І я нещасливий.
Я зробив усе це, але…
Я нещасливий, бо
ніхто не слухає своїх справжніх бажань.
Саме тому я завжди буду невдахою.
Саме тому я завжди буду самотнім.
Марку.
У тебе жахливий вигляд.
Можна увійти?
– Останнім часом тебе десь не видно. – Так, я знаю.
Я була зайнята роботою, справами і…
А ще я пробувала дзвонити тобі, але ти ніколи не береш слухавку.
– Ти знав, що я виходжу заміж? – Так, я чув.
Власне, тому я й прийшла. Хотіла вручити тобі це запрошення.
Не роби цього.
Весілля завтра.
Благаю, не виходь за нього.
– Сподіваюсь, ти прийдеш. – Чому?
Бо це зробило б мене щасливою.
Поруч із тобою я щаслива.
Тоді чому ти виходиш за нього?
У мене є певний час, за який я можу знайти ідеального генетичного партнера,
народити дітей, яких я завжди хотіла.
Ти це знаєш.
Одного дня, Марку,
я стану зморшкуватою і старою, потворною.
Ні, не станеш. Не в моїх очах.
Ти ніколи не будеш потворною.
Ти збиваєш мене з пантелику.
– Прошу, візьми. – Гарного тобі життя.
Ласуєш морозивом, товстий невдахо?
Ану припиніть!
Нічого. Забудь про них.
Як тебе звати?
Низький товстун Браян.
Що ж, Браяне.
Ти значно більше, ніж просто низький товстун.
От бачиш? Ти Браян із чудовою усмішкою.
Дякую.
Грегу!
Пробач!
Не шуми.
Жирний, рудий…
Стули пельку!
Ти ще не програв, друже.
ТИХЕ МІСЦЕ ДЛЯ ДУМОК ПРО ЧОЛОВІКА НА НЕБІ
Невдаха.
Ми зібралися сьогодні в цій будівлі,
щоб розділити радість весілля Бреда та Анни,
двох привабливих молодих людей,
які дійшли до висновку,
що це весілля піде на користь їм обом,
що поєднання їхніх генів, найімовірніше, призведе до гарних нащадків
і до життя у фінансовій стабільності й фізичній безпеці.
Бреде, ти згоден залишатися з Анною стільки, скільки хочеш,
і захищати своїх нащадків стільки, скільки зможеш?
Так.
Анно, ти згодна залишатися з Бредом стільки, скільки хочеш,
і захищати своїх нащадків стільки, скільки зможеш?
Так.
Перш ніж я оголошу цю пару чоловіком і дружиною, чи є в цій будівлі людина,
яка вірить, що стане кращим генетичним партнером для будь-якої сторони?
я.
Облиш, Марку.
Тобто поглянь на себе. Як ти взагалі можеш бути кращим за мене?
Бо зі мною вона щаслива.
Якби вона була з тобою щаслива,
то чому б вона стояла зараз поруч зі мною?
Вона вважає, що її діти заслуговують найкращого можливого початку життя.
І вона має рацію.
Так. І знаєш, ким це робить тебе?
Ти донор сперми.
Вона – мій найкращий друг.
Я думав, що твій найкращий друг – я.
Не зараз. Давайте…
І я її кохаю.
Не роби цього.
Ти справді цього хочеш?
Так влаштований світ, Марку.
Чому? Чому все мусить бути так?
Хто сказав, що твої діти будуть кращими за моїх?
Хто сказав, що міцне підборіддя, чи швидкий обмін речовин, чи м'язи…
А ще він вищий.
Ні, я знаю, але я просто…
Прошу, друже, я…
Хто сказав, що ці риси зроблять твоїх дітей кращими за моїх, чи щасливішими?
Я любитиму наших дітей.
Хто сказав, що ти станеш кращим чоловіком
лише тому, що ти з більш привілейованої сім'ї
чи з кращого генетичного роду?
Вона – твій трофей. І твої діти теж будуть трофеями.
Анно.
Якщо ти скажеш мені, що ти справді цього хочеш, я піду.
Ти справді цього хочеш?
Ну, не нам вирішувати, що ми отримуємо в житті.
– Це вирішує чоловік на небі. – Я розмовляю з нею.
Чому б вам не спитати чоловіка на небі, чого він хоче для Анни?
– Йому звичайно, краще знати. – Краще знати їй.
Та скажи ти їй, що говорить чоловік на небі, Марку.
Чому ти не кажеш, чого хоче для нас чоловік на небі, Марку?
Будь ласка, скажи мені.
Ні.
Ми вже одружені? Бо пізніше в мене плани.
Є ще кілька…
Марку, стривай!
Чому б тобі не сказати мені, чого хоче чоловік на небі?
– Я скоїв лихий вчинок. – Це нічого.
– Можна робити три. – Ні, ти не розумієш.
Нема ніякого чоловіка на небі.
Чому ти сказав, що він є?
Я не міг дивитися на вираз обличчя моєї мами, коли вона помирала.
Відтоді події стали нагадувати снігову кулю.
Але як ти сказав про щось таке, чого не було?
Я не знаю. Просто сказав. Чомусь я це вмію.
Але коли я спитала тебе, чи багатство,
успіх і слава змінюють твої гени,
чому ти просто не сказав «так»?
Бо це б не рахувалося.
Марку.
Я знаю, чого хочу.
Я хочу низьких товстих дітей з кирпатими носами.
Я до твоїх послуг.
От і все. Дівчина стала моєю.
До речі, ми з Анною дуже щасливі разом.
Вона й досі не дуже розуміє, як я казав чи робив усі ті речі.
Ніхто не розуміє. Я й досі єдина людина, яка вміє брехати.
Власне, це не зовсім правда.
Що скажеш?
Виглядає апетитно.
Так смачно, матусю.
– Наразі це твоя найкраща страва. – Я дуже рада, що вам подобається.
Навіть не знаю, з чого почати.
Мабуть, почну з хліба, а тоді перейду до цього.
Ти їж. Тобі ж так подобається. Може, з'їси ще трішки?
Він у захваті.