Tidligere...
Andre har falt for Wil Ohmsford før.
Jeg lærte opp Bandon i troen på at han var den rette.
En annen har trådt fram.
Gi meg kodeksen, ellers dør datteren din.
Brenn druiden og datteren hans. Spre asken med vinden.
Nå er du nøkkelen til Himmelbrønnen.
Trollmennenes herre vil søke Himmelbrønnen og deg.
Hvorfor har en dødelig vekket Trollmennenes herre?
Det prøver å komme inn i hodet mitt.
Fordi det sanser mørket i deg.
- Jeg jakter på magikere. - Grip ham!
De fire landene skal ikke bli renset for magi.
Unnskyld at jeg ikke kunne beskytte deg. Det skulle ikke ende slik.
Dette er ikke enden.
Moren din ville ha vært stolt.
Snart kan jeg vel spørre henne selv.
Brenn, vederstyggeligheter!
Ikke pust.
Går det bra?
Riga har kodeksen.
Stor bok med magi.
Havner den i hendene til Trollmennenes herre, -
- er krigen over før den begynner.
Vi må dra til Greymark.
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Det er godt å ha deg tilbake.
Du og jeg har mye å snakke om.
Det har du rett i.
Hvorfor sa du ikke noe, hvis du visste hvem jeg var?
Ville du ha blitt her da?
Rømte prinsesser liker ikke å få for mange spørsmål.
Det kongelige blodet ditt spilte ingen rolle da.
Jeg ville bare at du skulle være lykkelig.
Dessverre har alt forandret seg nå.
Når dronningen er død, har du arvet mer enn bare et kongerike.
Du er den eneste som kan åpne Himmelbrønnen.
Det betyr at Trollmennenes herre gjør alt for å få tak i deg.
- Jeg ba ikke om dette. - Ekte helter gjør aldri det.
Hvis jeg er en helt, hvorfor gjemmer jeg meg mens alle risikerer livet?
- Fordi du ikke har noe valg. - Jeg er Leahs dronning.
Jeg gjør hva som enn må til for å beskytte folket mitt.
Hvis Trollmennenes herre finner deg, dør folket ditt.
Alle andre du elsker også.
Jeg vet at det er vanskelig, men ikke undervurder fienden vår.
Så lenge denne enklaven forblir en hemmelighet, -
- er det det eneste trygge stedet i De fire landene for deg.
Jeg kjenner øynene hans iblant. Trollmennenes herre.
Han leter etter meg i mørket, men han kan ikke se meg.
Halskjedet til moren din.
Den gylne alvestenen beskytter deg mot blikket hans.
Du må aldri ta det av, under noen omstendighet.
Det er ditt siste forsvarsverk.
Du har ikke sagt et ord de siste tre timene.
- Beklager. - Jeg klaget ikke.
Du tenker på henne, ikke sant?
Nei. Jeg har sluttet fred med Amberle.
Om noe skjer meg, Eretria, holder du øye med Mareth?
Hva snakker du om?
Man vet aldri hvem som blir skadd, med en fiende som dette.
Du...
Ikke si det.
Så lenge jeg er her, lar jeg ikke noe skje med deg.
- Eretria? - Jeg har det bra.
Jeg er ganske sikker på at "bra" ikke ser sånn ut.
Hva foregår med deg?
- Jeg tror jeg mister forstanden. - Det er mer enn det.
Noe har plaget deg siden vi forlot Arborlon.
Fortell meg sannheten.
Jeg er ikke den du tror.
Jeg er ikke god.
Mørket hennes vokser seg sterkere.
Armageddons barn. Sinnet hennes taler til meg.
La meg vise deg.
Hun er i følge med Shannara.
Hun kjemper imot meg, men ikke så mye lenger.
Hvorfor kaster du bort tid på henne? Hun er bare en verdiløs vandrer.
Jeg aner forakten din, gutt. Hva er det du ønsker?
Jeg ønsker å tjene.
Løgner! Du skal fortelle meg sannheten.
Hva er det du ønsker?
Jeg gjenreiste den mektigste druiden, så jeg kunne lære av ham.
Så jeg kunne bli like sterk som ham.
Så ingen kunne gjøre meg noe vondt igjen.
Så, det er makt du ønsker deg?
Kom, da.
La meg vise deg svarene du søker.
Druidens kodeks. Hadde general Riga den?
Summen av all magi.
Takk, mester. Nå forstår jeg.
For en narr jeg har vært hele tiden.
Jeg søkte etter noen andre til å føre meg og vise meg skjebnen min.
- Forstår du nå, barn? - Jeg er ikke noe barn.
Det var kraften min som gjenoppreiste deg.
Hvordan belønnet du meg?
Ved å ydmyke meg, akkurat som alle andre.
Ved å skjende Catania.
Jeg er min egen herre nå.
Allanon hadde rett om deg.
Cogline prøvde å lære meg å styre det.
Dette som bor i meg.
Jeg prøver -
- men etter formørkelsen, kjenner jeg magien til Trollmennenes herre.
Det er en kulde i blodet mitt, som sprer seg til hjertet.
Du er den sterkeste personen jeg har møtt. Du kan beseire dette.
Nei, du forstår ikke. Iblant liker jeg følelsen.
Jeg kjenner til den følelsen. Den ødela meg nesten.
Men jeg nektet å la det vinne.
Hva om mørket i meg er sterkere enn meg?
Hva om jeg blir som Bandon?
Jeg føler ikke nærværet av Trollmennenes herre.
Han har forlatt dette stedet.
Jeg har sviktet deg.
Her borte!
Pokker.
Jeg hadde et håp om å drepe Riga selv.
- Kodeksen. - Den er borte. Vi er for sene.
Uansett om han har den, trenger han Lyria til å åpne Himmelbrønnen.
Da er Himmelbrønnen trygg. Cogline har gjemt jenta.
Vi må finne henne før Trollmennenes herre.
Hva står vi her for, da?
Nei, vent! Mareth og jeg finner Lyria.
- Dere to må dra til Leah straks. - Hvorfor det?
Mislykkes vi, er dere Himmelbrønnens siste forsvarslinje.
Dere må beskytte den mot Trollmennenes herre.
Hvordan da? Leah er fortsatt fullt av Crimson-soldater.
I Grenselegionen-
- sa jeg til mennene mine at en hær er som en slange.
Du trenger bare å kutte av hodet.
- Lyria! - Du klarte det!
Wil, Lyria.
- Hei. - Hei.
Det tok deg lang nok tid.
Shannaras sverd.
Vennligst fortell meg at Ellcrys reparerte det.
Vi kan fortsatt vinne denne krigen.
Bra jobbet, gutt.
Det ser like nytt ut som da jeg smidde det!
Smidde du dette sverdet?
Fortalte ikke Allanon deg det?
Shannaras sverd var min største bragd før jeg forlot ordenen.
Bladet er innsatt med druidenes hellige kunnskap.
En perfekt blanding av magi og vitenskap.
Jeg skal være mer forsiktig med det neste gang.
- Her. - Takk.
Røpet Ellcrys det du trengte å se?
Ligger du unna hodet mitt istedenfor å lese tankene mine, nå?
Idet magien min svinner, mister jeg visse evner.
Da er det iallfall noe godt ved alt dette.
Ja, Ellcrys viste meg hva jeg må gjøre. Jeg er klar.
- Da drar vi ved soloppgang. - Hva med Lyria?
Dronningen blir her. Hvil deg, nå.
Du trenger all din styrke for kampen som kommer.
Da var vi her, gamle venn. Én siste kamp.
Magi og vitenskap, atter en gang forent.
Jeg må innrømme at Wil ikke er helt hva jeg forventet.
Var Shea det?
Hva med deg? Er du klar for det som kommer?
- Jeg kan fortsatt slåss. - Jeg snakker ikke om kampen.
Vi vet hva som skjer når man hopper over druidesøvnen.
Hva skjer med den eldgamle ordenen vår når du er borte?
Datteren min, Mareth, bærer druidenes arv videre.
Det føles merkelig å være her igjen.
Etter alle nettene vi tilbrakte sammen her.
Det føles som om de minnene er fra et annet liv.
Kanskje vi burde lage nye minner.
- Jeg klarer ikke dette igjen. - Hva da?
Miste deg.
Det skjer ikke igjen. Jeg lover.
Det er ingen igjen som kan stoppe oss.
Du og jeg er ment å være sammen.
Jeg er lei av folk som forteller meg hva jeg er ment å være.
Hva snakker du om?
Det er jeg som velger framtiden min. Forstår du det?
Jeg, og ingen andre.
Snart er dette over, og vi kan dra til Leah.
Og så, da? Leve lykkelig i alle våre dager?
- Du snakker om et eventyr. - Hva så?
Fortjener ikke folk som oss en lykkelig slutt?
Det er ikke så enkelt.
Faktisk -
- så er det et ja-eller nei-spørsmål.
Hva gjør du?
Eretria...
Vil du bli dronningen min?
Jeg vet hvor du er. Herren vår trenger deg.
Du må ha et dødsønske, som kommer tilbake hit, våpenmester.
Jeg kom ikke for å slåss, men for å gi dere en beskjed.
- Krigen deres er over. - Mennene dine har overgitt seg alt.
Jeg foreslår at du gjør det samme.
Så vi kan råtne i en celle mens vi venter på henrettelsen?
Jeg foretrekker at mennene mine dør i kamp, med æren i behold.
Kom igjen, da. Gjør det!
Etter alt Crimson har gjort, er galgen mer enn du fortjener.
Men vi står overfor en mye større trussel nå.
Vi drepte ikke Riga, det gjorde Trollmennenes herre.
Og han er på vei til Leah nå.
Det er på tide å forenes eller dø!
Kjemp ved vår side, så blir forbrytelsene deres tilgitt.
Vi sverget en ed.
Jeg var også kaptein en gang.
Jeg vet hvor mye disse soldatenes liv betyr for deg.
Men om vi skal overleve, må vi kjempe. Sammen.
Og hvem skal lede oss i denne kommende krigen?
Det er en underlig følelse.
Om alle disse folkene dør, -
- om De fire landene brennes til grunnen, er det mitt ansvar.
Hør på meg, Wil.
Faren din tok alltid på seg skylden for hver tabbe.
Men han kunne ikke akseptere at seirene hans var like viktige.
Vent nå litt, ga du meg nettopp en peptalk?
Jeg trodde du skulle si at jeg har mye å lære-
- og mange mil igjen å gå.
Jeg må fortelle deg noe.
Like før sverdet knuste, fikk jeg en visjon om deg.
Hva Shannaras sverd enn røpet, -
- så var det for deg. Bare deg.
Men det er en sannhet jeg må dele med deg.
Jeg forstår hva Mareth føler for deg.
Jeg følte det samme for moren hennes.
Men jeg betraktet det alltid som en svakhet.
Sannheten er at når jeg er borte -
- vil den sterkeste delen av meg leve videre -
- på grunn av det Pyria og jeg hadde -
- og det vi lagde.
Datteren vår, Mareth.
Jeg lover å ta vare på henne.
Hvem er der?
- Hva er galt, Eretria? - Du må hjelpe meg.
- Når begynte dette? - Det blir stadig verre.
Selv etter øvelsene, kan jeg ikke styre det.
Jeg trodde jeg ville få mer tid til å trene deg.
Ingen skulle måtte bære en slik byrde.
Bare si hvordan jeg kjemper imot.
Har du hatt visjoner igjen? Har du sett ting?
Trollmennenes herre vil invadere tankene dine.
Jo nærmere han kommer, desto vanskeligere blir det.
Du må bli her, for din egen sikkerhet.
Wil og de andre går etter fienden.
Jeg forlater ikke vennene mine når det gjelder mest.
- Liv står på spill! - Ikke snakk som om jeg er et monster!
Jeg spurte hvordan jeg kjemper imot dette, ikke hvordan jeg godtar det.
Du sa at jeg kunne styre min egen skjebne.
Jeg frykter vi er forbi det punktet nå.
Om du ikke vil hjelpe meg, beseirer jeg denne tingen selv.
Vær så snill, Eretria!
Når du kan slike trekk, burde jeg bare gi deg Shannaras sverd.
Trollmennenes herre ville vært sjanseløs.
Å, jeg er så... Kan... Kan jeg komme inn?
Si meg noe først. Møtte du Amberle inne i Ellcrys?
- Ja, jeg møtte henne. - Hvordan føltes det?
Smertefullt. Godt.
Begge deler.
Jeg elsket Amberle.
Men hun viste meg også at fortiden ikke er viktig.
Det viktige er hva vi gjør nå.
Hva tenker du på da?
Jeg må fortelle deg noe først.
- Kong Ander er død. - Hva?
Det betyr at du er arving til Arborlons trone.
Det er sant, deres majestet.
Oi... Nei, nei! Det er umulig!
Jeg vil ikke det! Jeg skulle være druide, ikke dronning!
Og jeg skulle være nok en helbreder.
Men iblant velger skjebnen for oss.
Hva mener du med at vi er i fare?
Eretria. Hvis Trollmennenes herre har kommet inn i hodet hennes alt, -
- kan han vite hvor vi er, og vi kan ikke stole på henne.
- Hva antyder du? - Hun er som en datter for meg.
Men vi må gjøre noen tiltak.
Jeg viste Lyria dette før du og de andre kom.
Elektrisk strøm forhindrer dødsskrømt i å komme gjennom.
Hun er trygg her inne om vi blir angrepet.
Finn Lyria! Sørg for at hun er trygg! Jeg finner Mareth og Wil.
Shannaras sverd er vårt eneste håp nå.
- Hva skjer? - Det må være Trollmennenes herre.
- Hvordan fant han oss? - Vet ikke.
- Wil! - Vi må få deg ut herfra.
- Cogline viste meg hvor jeg skal gå. - Bli med dem. Jeg må finne Allanon.
Mareth.
Hei, gamle venn.
Løp!
Fort!
Inn hit!
Slapp av. Det kommer ikke inn så lenge strømmen står på.
Vi er trygge her inne.
Jeg fant deg.
- Du kan ikke gjemme deg for meg. - Nei.
Blodet ditt hentet meg tilbake, druide.
Ingenting kan skjule mørket i sjelen din.
Du er svak, som lærlingen din.
Du skal få betale for det du gjorde mot Bandon.
Du kan ikke beseire meg, Allanon.
Kanskje ikke alene.
Men du har alltid undervurdert hvor viktig det er å ha allierte.
Allianser er for dem som er for svake-
- til å gi seg selv makt.
- Ikke kjemp imot meg, Eretria. - Nei.
Omfavn mørket.
- Bli her med Eretria. - Den tingen er der ute ennå.
Jeg må møte Trollmennenes herre.
Jeg er den eneste som kan avslutte dette for godt.
Eretria!
Du skal ikke noe sted, Shannara.
Lyria er i fare for hvert sekund vi kaster bort.
Skjebnen hennes ligger i Wils hender nå.
Vi har vår egen krig å utkjempe.
Reis deg!
Min tur.
- Far! - Kom deg ut herfra!
Nei!
Slutt, Eretria! Hva gjør du?
Du er der inne ennå, Eretria.
Du er sterkere enn den tingen. Du kan overvinne den.
Nei, nei, Eretria!
Vær så snill! Det er meg.
Jeg vet at du er der inne.
Jeg er så lei for det. Jeg kan ikke kontrollere det mer.
Du må ut herfra nå.
Jeg bryr meg ikke hvem du ser ut som. Ingen plager familien min!
Så mye smerte inni deg.
Hold deg unna meg.
Jeg lovte at jeg ikke skulle forlate deg igjen, og det mente jeg.
Du trenger ikke møte dette alene, men du må stole på meg.
Søte Lyria.
Du burde ha hørt på meg.
Tekst: Eivor Bekkhus www.sdimedia.com