Tidligere...
- Hva gjør du her? - Amberle kom til meg igjen.
Mørket er her snart. Du er vårt siste håp.
- Du sa at det fantes en ny druide. - Ja, med medfødt magi.
Allanon overlot denne til meg. Kanskje den kan være til hjelp.
Da jeg brukte mørket i meg til å kontrollere den, likte jeg det.
- Jeg mente ikke å skade deg. - Det går bra. Kan jeg hjelpe?
Du lot deg manipulere av Dagda Mor!
Og nå kontrollerer det sverdet deg.
Jeg krever dette fortet i Trollmennenes herres navn.
Crimson har tatt Arborlon.
Likene er fortsatt varme.
Ser du noe tegn til De utvalgte? Det er seks til.
Ferske spor går østover inn i skogen.
- Hvor mange var Crimson? - For mange.
De utvalgte vokter Ellcrys.
Riga sprer budskapet om at magiens beskyttere skal dø. Vi må stoppe det.
- Nei! Du må til Amberle. - Vi kan ikke la være å handle.
Jeg finner De utvalgte, men Amberle tilkalte deg.
Hun sa at De fire landenes skjebne hvilte på deg.
Så du skal inn dit og møte henne.
Nå.
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Du aner ikke hvor ofte jeg har gått til Ellcrys for å snakke med deg.
Jeg vet det. Jeg hørte deg.
- Hvorfor svarte du ikke, da? - Jeg hadde ikke noe å si.
Hva med "farvel"?
Det skjedde så raskt.
Det ene øyeblikket var vi i Livets Hage, så var du plutselig...
Jeg tok det valget, Wil.
Bare slik kunne jeg redde De fire landene.
Jeg vet det. Jeg har prøvd å akseptere det.
- Jeg vet at det har vært vanskelig. - Vanskelig?
Jeg elsket deg.
Jeg elsker deg fortsatt, Amberle.
- Det vi hadde... - Det vi hadde -
- var et øyeblikk i tiden som vi alltid kan sette pris på.
Men den tiden er over.
For deg, kanskje. Du tok valget.
Du inkluderte meg aldri i planen. Jeg måtte plukke opp bitene selv.
Du er sint. Det har du rett til å være det.
Men dette var skjebnen min, og nå må du møte din.
Jeg vet hva som står på spill.
Trollmennenes herre er tilbake, og visstnok kan bare jeg beseire ham.
Men jeg kan ikke. Jeg så sannheten min, og den er ikke som du tror.
Jeg så at jeg mislykkes. Jeg beseirer ham ikke.
Trollmennenes herre dreper alle jeg bryr meg om.
- Allanon, Eretria... - Og Mareth?
Jeg er ikke sterk nok til å redde verden, som du og faren min.
Sannheten jeg så, er at Trollmennenes herre vinner.
Sannheten har ikke skjedd ennå.
Trollmennenes herre har makt på måter du ikke har møtt ennå.
Hans mørke magi er uovertruffen. Men du kan beseire ham.
- Fortell meg hvordan. - Han har en svakhet.
Det som ødela ham sist gang han vandret på jorden.
- Shannaras sverd. - Ja.
Og som Shannara, kan bare du bruke det.
Er sverdet det eneste mellom redningen og ødeleggelsen?
Da har vi virkelig et stort problem.
Hvorfor har en dødelig guttunge vekket Trollmennenes herre -
- og fanget meg i min dødelige fiendes legeme?
For å tjene deg.
Likevel er det noe annet.
Noe i sinnet ditt.
Et begjær.
Tal!
Jeg håpet, min herre -
- at du ville innfri et ønske for meg.
Catania.
Hun er den eneste personen jeg noensinne elsket.
Om du ga henne tilbake livet, så vi kunne være sammen igjen, -
- ville jeg vært din tjener for alltid.
Om igjen. Raskere.
- Dette er meningsløst. - Opp med deg.
Du har mye å lære. Vi er ikke ferdige ennå.
- Kan jeg ikke bare kjempe med magi? - Magi er ikke et våpen.
Den må brukes sparsomt.
- Magi... - Ja da. Magi har alltid en pris.
Om igjen.
Tror du det er lett å bli druide?
Forstå dette: Livet ditt er ikke lenger ditt eget.
Du skal tjene De fire landene og...
- Jeg henter hjelp! - Det er meningsløst.
Jeg burde ha lagt meg i druidesøvn etter at jeg beseiret Dagda Mor.
Men jeg kunne ikke, for jeg måtte finne Bandon.
Søvnen tar år, til og med tiår.
Hva skjer om du ikke tar søvnen?
Du dør, ikke sant?
Kanskje vi kan inngå en avtale.
Kjøpe deg noen timer til å leve.
- Du er død, vandrer! - Du må fange meg først.
- Hvordan skal jeg takke deg? - Ikke ennå. De er snart tilbake.
- Hva nå? - Vi må til tunnelene under Arborlon.
Der er dere trygge. Hold følge med meg!
Det virker!
- Hvor er jeg? - Catania.
Se på meg, Catania. Det går bra.
- Det går bra. - Du?
Kom deg vekk fra meg!
- Nei! - Det går bra, jeg vil deg ikke vondt.
Ok? Jeg vet hva du må tro om meg.
Jeg er lei for det. Tilgi meg.
Jeg vil heller være død enn sammen med deg.
- Jeg ville aldri skade deg. - Det holder!
Det holder. Kom til meg.
Hva har du gjort?
Catania?
Kom deg vekk fra henne!
Da sverdet traff Trollmennenes herres sverd, røpet det framtiden.
Jeg så visjoner der alle døde.
Eretria vendte tilbake til mørket.
Allanon og Mareth var dekket av blod.
Jeg var maktesløs og kunne ikke stoppe det.
Jeg ble dratt under vann og kjente at verden ble kald.
Sannheten er at jeg mislykkes. Så enkelt er det.
Jeg har sett og følt det.
Sannheten er ikke enkel.
Sverdet brakk da det viste sannheten din, for du var ikke klar for den.
Hvilken sannhet er det?
Wil?
Pappa?
- Hva gjør du her? - Hjelper deg å møte sannheten din.
Sannheten min.
Sannheten min er at jeg ikke er noen helt.
Jeg redder ingen. Jeg er ikke deg.
- Du er bedre enn meg, Wil. - Jeg? Nei.
Du er den legendariske Shea Ohmsford, helten fra rasekrigen.
Lurer du på hvorfor jeg ble en fyllik?
Hvorfor jeg døde alene i en hule? Jeg var mislykket og levde en løgn.
For å beseire Trollmennenes herre, måtte jeg satse mer enn jeg maktet.
Tanken på å forlate Heady og aldri få deg, ble for mye.
Jeg skammet meg over å leve fordi jeg ikke møtte sannheten min.
Ikke gjør den samme tabben.
- Har du informasjon om druiden? - Ja, general.
Han ble båret inn i Storlock for flere dager siden, hardt såret.
- Hvem brakte ham inn? - Datteren hans.
- Datteren hans? - Hun skal også ha krefter, sir.
Hvorfor kom de til Storlock? Druider trenger ikke medisin.
Eldstestor oppbevarte noe for ham.
Noe som ble kalt en kodeks.
Hvorfor skulle jeg tro deg?
Demonene gjorde dette mot meg.
Jeg vil ha ting sånn de var før magien.
Sånn skal det bli, broder.
Jeg... takker deg, general.
Vi rir mot Storlock.
Hva skjer når du er borte?
Du blir den siste druiden. Magiens beskytter.
Men druidens sti er ensom.
- Du må vandre alene. - Jeg er ikke redd for å være alene.
Frykt er det minste hinderet, Mareth.
- Hvis Trollmennenes herre beseires... - Når Trollmennenes herre beseires.
Du blir tvunget til å se alle du bryr deg om -
- bli gamle og dø.
Jeg gjør hva jeg må.
Følelsene dine for Wil Ohmsford... De har vokst seg sterke.
- Det er et hinder du må overvinne. - Du trenger ikke engste deg for det.
Kjærlighet kan svekke dømmekraften din og gjøre deg sårbar.
Den setter alle rundt deg i fare.
En druide må lære å møte framtiden uten emosjonelle bånd.
Som deg? Elsket du moren min?
Moren din var vakker og intelligent.
Hun kunne ha levd som en prinsesse.
Men hun var viljesterk og sta også.
Hun valgte et høyere kall.
Lærdom og kunnskap.
Jeg savner henne så veldig.
Jeg også. Hver eneste dag.
Du svarte ikke på spørsmålet mitt.
Elsket du henne?
Moren din var den eneste kvinnen jeg noensinne har elsket.
Den kjærligheten svekket meg.
Jeg må hvile.
Gå.
- Men... - Vær så snill. Gå.
Ikke sakk farten, vi er snart framme!
Fortsett å løpe!
Ingen løper fra Crimson.
Det er her jeg hører til.
Som en helbreder.
Det er alt jeg noensinne ville bli.
Ikke en helt.
Ingen frelser. Et enkelt liv.
Før alvestenene, magien og Allanon.
Men det er vel ikke skjebnen vår?
Og nå er du verdens eneste håp.
Hvordan dreper jeg Trollmennenes herre for godt?
Stikk sverdet gjennom hjertet hans.
- Hva om jeg ikke klarer det? - Du er en Shannara.
Dine forfedres magi lever i blodet ditt.
Det kan beseire Trollmennenes herre og rense bort det onde.
Men bare hvis du aksepterer skjebnen og slutter fred med fortiden.
Du og jeg er på god fot nå.
Du må møte en til.
Løp! Til tunnelen!
Hvorfor tror du vi fortsatt er i live?
Skal jeg gjette? Riga har sansen for det teatralske.
Han utsetter drapene for showets skyld.
Si meg en ting, Slanter.
Er det noen som vil savne deg når du er borte?
En kone? Barn?
Gnomestammen er min eneste familie.
Hva med deg?
Det er ingen igjen til å savne meg.
Det gjør det vel lettere.
Det var planen.
Men nå er jeg ikke så sikker på at det var den beste strategien.
Å bare etterlate seg gjenferd og anger.
Å dø med et hjerte som aldri kjente kjærlighet.
Hva slags liv er det?
Druide!
General Riga.
Jeg tror jeg har noe som tilhører deg.
Jeg tenkte det ville vekke oppmerksomheten din.
Gi meg kodeksen, ellers dør datteren din.
- Se hva du har gjort mot henne! - Se hva hun har gjort mot deg.
Hun er ingenting.
Hun er alt!
Hun elsket deg aldri.
Ingen har noensinne elsket deg.
Kjærlighet er en illusjon.
Du må tømme hjertet ditt.
Du må befri sinnet ditt.
Du må drepe begjæret ditt.
Nei.
Det kan jeg ikke.
Mørket tjener ikke oss.
Vi tjener mørket.
Vær så snill.
Vis hva du er god for.
Bandon, min elskede.
Nå kan du gå ved min side.
Jeg trodde alltid jeg skulle dø på slagmarken.
Ikke bundet og kastet over en demning som søppel.
Jeg burde vel ha lært å svømme.
- Hvordan går det, gutter? - Mye bedre, takket være deg.
- Brøt de seg inn med din hjelp? - Riktig.
Vi må skynde oss.
- Hva er planen? - Tunnelene under demningen.
Der kommer dere usett ut av byen.
Jeg blir med til inngangen, så er dere alene.
Oppdager Crimson dette, er du død.
Den risikoen tar jeg gjerne.
For en gnom og en dusørjeger du knapt kjenner.
Dronning Tamlin var god mot meg. Jeg vil hedre hennes minne.
Alt jeg ber om, er at dere beskytter Lyria.
- Det har du mitt ord på. - Kom. Følg meg.
Nei.
Endelig.
Du skulle ha latt meg dø.
Du er en skygge av deg selv.
- Ikke mannen jeg møtte i Graymark. - Du skulle slippe henne fri.
Er du virkelig så naiv?
Hun er like skyldig som deg og får samme skjebne.
- Takk for denne. - Du aner ikke hva du kjemper mot.
Med din død er jeg ett steg nærmere å rense De fire landene for magi.
Vi har ingen beskjed fra Graymark, general.
Jeg sendte menn for å undersøke, men de er ikke tilbake ennå.
Jeg er redd det har skjedd et brudd.
Vi drar til Graymark straks.
Brenn druiden og hans datter. Spre asken med vinden.
Jeg vil ikke at noe skal være igjen.
Det er fortsatt knekt.
Jeg må møte deg.
Du er min siste sannhet.
Du er borte.
Og du kommer aldri tilbake.
- Jeg må slippe deg, en gang for alle. - Det stemmer.
Ingenting kan hente meg tilbake.
Hun elsket deg, Wil.
Og jeg elsket henne.
- Men det øyeblikket er forbi. - Du klarte det.
Hvem er du?
Grip ham.
- Trollmennenes herre. - Knel.
Du har ingen makt over meg. Jeg motstår magien din.
Jeg gir meg ikke før den er renset ut av dette landet.
Kanskje du kan motstå magi, men ikke meg.
Dødelige er alltid blinde for magiens sanne kraft.
De fire landene blir ikke renset for magi.
De blir fortært av den.
Si meg, hadde tispedronningen noen barn?
En datter. Prinsesse Lyria.
Da må vi finne henne, for hun er nøkkelen til Himmelbrønnen.
Kom. Vi har arbeid å gjøre.
Eretria! Eretria.
Hva tok så lang tid, kortøre?
Hva skjedde? Går det bra?
Ja. Jeg har det bra.
Crimson, derimot...
- Er De utvalgte i sikkerhet? - Ja.
- Så du Amberle? Hva sa hun? - Jeg forteller det på veien.
Vi må møte de andre i enklaven. Vi har ingen tid å miste.
- Dette er min feil. - Nei.
Jo. Du ga kodeksen til Riga kun for å beskytte meg.
Du betyr mer for meg enn noen bok.
Redder magien din deg nå, druide?
Tekst: Eivor Bekkhus www.sdimedia.com