КНИГА ІЛАЯ
Клас.
Клас, клас, клас, клас.
Їсти хочеш?
То підходь і бери,
не примушуй себе вмовляти.
Тобі сподобається!
Це кіт.
Молодець.
Щось я вже зовсім.
Залиш трохи на сніданок.
БАТАРЕЯ РОЗРЯДЖЕНА
Агов?
Будь ласка.
Тільки не вбивай.
Ось, бери все, що забажаєш.
Хочеш, ось їжа?
Бери!
- Я тебе не скривджу. - Справді?
Попередній хлопець теж так казав.
Ти…
Ти мені не допоможеш?
Колесо відвалилося.
Ніяк не можу полагодити.
Може, якщо. Якщо б я бачила…
Але я не бачу.
Єдиний плюс нехлюйства те, що немає мила.
Грабіжника можна вчути за кілометр!
Я дуже вражений!
Цей хлопець
унюхав нас
за сто метрів!
Чорт!
Уявляєте як від нас смердить?
Що у тебе в рюкзаку?
Де?
У нього пушка.
Шкода, вона не заряджена.
О, як зазвичай.
Чи я помиляюся, старий?
Відкривай рюкзак, і повільно викладай все на дорогу.
Я не можу.
Зроби, що я сказав.
поклади рюкзак на землю.
Або здохнеш!
Ти мене, слухаєш?
- Тепер так. - Добре.
- А ти мене слухаєш? - Так.
Добре.
Ще раз лапу до мене простягнеш, відрубаю.
Ні, ну ви чули, що він сказав?
Що ж, як не хочеш по доброму.
Як ти це зробив?
Він мені руку відрубав!
Ну що ви стоїте, ідіоти?
Влийте його!
Що він сказав?
Гадаю "вбийте його".
У нього шок.
Я не відчуваю її! Моя рука.
Я попереджав, що залишишся без руки.
Так, попереджав.
Хто ти?
Де ваша вода?
У них не було, вони збиралися забрати у тебе.
А потім вбити і з'їсти тебе.
Правду кажу.
Тут у візку.
Ти її не забереш?
- Куди ти? - На захід.
- Можна мені з тобою? - Ні.
Але…
- Далі їхати нікуди. - Що ж будемо робити?
Поки не знаю. Пошукаємо де заночувати.
У мене ноги дуже болять.
- Боже. - Бідненька моя.
Не бійся.
Ні! Ні!
- Класний постріл! - Майк!
- Боже! - Ні!
- Ей, ей, ей! Попалася! - Я тримаю.
Серденько? Не пручайся.
О, ні! Будь ласка, не треба!
Не сходь зі шляху.
Не треба!
- Будь ласка, ні! Відпустіть! - Ми тільки пограємося.
У тебе своя дорога.
Допоможіть, хто не будь! Ні!
Це тебе не стосується. У тебе свій шлях. Це тебе не обходить. У тебе свій шлях.
- Я тебе не знаю. - Авжеж. Я не з цих місць.
Та я бачу, що не з цих місць!
Мені неприємності не потрібні.
Мені теж.
- Я звичайний клієнт ясно? - Ясно.
Але вибач, покажи свої руки.
Я не один з них.
Бачу.
Я маю дещо вийняти з рюкзака.
Зніми свій палець з гачка.
Знімаю.
О, клас! Це ж фантом-900! Так?
Тобі видніше.
Я таких з дев'яностих років не бачив.
Знайшов на західному узбережжі.
- Працює? - Так, лише зарядити треба.
Ти допоможеш?
Будь ласка. У мене і дроти є.
Не треба. Я поставлю на підзарядку.
Супер.
Звісно не задарма.
Так, сер. Авжеж.
У мене є дещо.
Чудово.
Ось.
Добре.
- Американська. - Я, бачу.
- У мене таких багато. - Справді?
Так. А помади немає гігієнічної?
Немає. Є котячий жир.
- Свіжий жир. - Ні, ні.
- Він корисний для… - Ні.
Ефект такий самий.
А іграшок у тебе немає?
Іграшок, ні. Але, у мене є…
- О, так. Так, так, так. - "Ми вміємо готувати курку".
- Добре. - Пальчики оближеш.
Добре, добре. Добре.
Беру це і це.
Не має питань. Справедливо.
Добре. Заходь через пару годин.
- Я заряджу їх. - Дякую.
Можеш посидіти через дорогу, в "Орфеї".
- Ні, я зачекаю тут. - Бар скоро відкриється.
Я тут почекаю.
Ти мені не довіряєш?
Я…
- Почекаю тут. - Гаразд.
МУССОЛІНІ
Карнегі.
Одна з банд повернулася в місто.
У них для тебе є дещо.
- Книжки? - Цілий мішок.
Скажи, я хочу подивитися. Негайно.
Вперед не гальмуйте.
Ось назбирали.
Тієї, що ти шукаєш тут немає?
Немає.
Нічого не розумію. Така купа книжок!
Ти не повинен розуміти.
Розуміти - це моя справа.
Залиш це мені, і ми залишимося друзями.
Я вірю в тебе. Ти її знайдеш.
Стривай!
Ось, що в мене ще є.
О, це ж справжня перлина.
- Це шампунь! - Так?
- Ідіть, випийте. - Відмінно!
З дівками побавтеся.
Усе за мій рахунок. Доки не набридне.
І потім знову повертайтеся до роботи.
Ми знайдемо її, твою книгу.
Я в цьому не сумніваюся.
Ти посилаєш на пошуки, конкретної книги людей,
які не вміють навіть читати.
Не дивно, що вони не можуть її знайти.
Я користуюся тим, що є.
Чи може ти хочеш з ними піти?
- А з цими що? - Спали.
А в тому барі через дорогу, є вода?
Якщо є чим платити.
Ось понюхай.
Одна з банд знайшла його.
Хто знає?
Можливо, це останній шампунь на планеті.
І він твій.
Вони знайшли твою книгу?
Ні.
Чужинець?
Покажи.
- Добре, що потрібно? - Вода.
Чудовий вибір.
Мої запаси не безмежні.
- Задешево не одержиш. - Я розумію.
Це тільки половина.
Соларо!
Візьми та наповни її.
Стій. Візьми це.
Дай пройти будь ласка?
Дякую.
То був мій кіт.
Красива тварина.
Я бачив, як ти його зіштовхнув.
Ні. Я відігнав його, а не штовхав.
Ти підняв на нього руку.
Більше не буду, обіцяю.
Марц. Може, ще вип’єш?
Цей кіт сюди вже два роки ходить.
Він має більше прав тут знаходитись ніж ти.
Мені не потрібні неприємності.
Дуже шкода. Тому що ти їх маєш.
Я знаю, хто ти.
Ти вбивця безневинних мандрівників на дорозі.
І тобі прийдеться відповісти,
за свої злочини, ти про це знаєш?
- Знаєш? - Так.
От і добре. Заспокойся.
Я заберу свої речі і піду звідси.
Добре.
- Гаразд, брате? - Гаразд. Іди.
Земля проклята. І все через нас.
Тернину і осоту, вона буде родити нам.
Із землі ми взяті, і в землю повернемося.
Із праху в прах.
Зупинися!
Будь ласка.
Редрідж!
- І хто ж ти такий? - Ніхто.
О, сумніваюся.
Ті, кого ти вбив у моєму барі.
Справді ніхто.
- Але ти - ні. - У нього руки не тремтять.
Він - не один з них.
Це добре. У нас цивілізоване місто.
Ми людей не їмо.
Ми давно не бачили людей, з часів до вибуху.
- Ти читаєш? - Щодня.
Молодець, я теж.
Знаєш, кумедно.
Хоч ми і досить старі, але такі люди як ми - майбутнє.
Що тобі треба від мене?
Одразу до справи!
Мені це подобається!
Молодець!
Ти не просто освічений.
Я нікого не зустрічав, хто б так володів собою.
Не знаю, де ти цьому навчився,
але мені б це стало дуже в нагоді.
Це містечко - лише початок.
Я на ньому не зупинюся, і допомога
такої людини, мені б не завадила.
Дякую. Але мене ваша пропозиція зовсім не цікавить.
Ті, хто працюють на мене, живуть так,
що тобі і не снилося.
Спитай Редріджа, чи будь кого з хлопців.
Справжні ліжка, гаряча їжа, жінки.
Чиста вода.
Ти не пошкодуєш, друже мій.
Дякую.
Але мені де куди треба.
Куди?
На захід.
Там нічого немає.
Я чув дещо інше.
Від кого?
Знаєш що, заночуй тут.
Скуштуй нашої гостинності.
Може сподобається.
А в ранці знову поговоримо.
Якщо ти не зрозумів, вибору у тебе немає.
Вибір є завжди.
Раптом щось знадобиться, біля дверей всю ніч буде черговий.
Мені нічого не знадобиться.
Ну мало що…
Я до нього.
Це тобі.
Вода для вмивання, їжа.
І невеликий сюрприз, за рахунок закладу.
Візьми або скажи щось, щоб я знала де ти.
- Дякую. - Будь ласка.
Ще щось потрібно?
Ні. Дякую.
Ти під час війни осліпла, чи від повоєнного сонця?
Я така народилася.
І мабуть, мені пощастило,
дорослим складніше звикати до сліпоти.
Так, спасибі за їжу.
На здоров'я.
У тебе гарні парфуми.
Це просто шампунь. Та все одно дякую.
На добраніч.
Сумніваюся, що до ранку він передумає.
Він не залишиться.
Він не такий, як інші.
Ти не примусиш його
робити те, що ти хочеш.
А чому власне я?
Я пошлю до нього Солару.
Ти не посмієш.
Пора вже їй принести справжню користь.
Не треба.
Прошу, не треба. Я благаю не роби цього.
Будь ласка! Не треба! Будь ласка!
Можна зайти?
За хвилину.
Їжу та воду мені вже принесли.
У мене є все, що потрібно.
Ти впевнений?
Тут надто яскраве світло.
- Я - Солара. - Так.
Ти мені флягу наповнювала у барі.
Так. А ти мандрівник?
Так.
Якщо боїтеся за оплату, це за рахунок закладу.
За що платити?
Може, присядемо?
Ні.
Ні, я не можу піти.
Якщо я піду, він вб'є мою матір.
- Хто? - Карнегі.
- Він твій батько. - Ні.
Ні, але ми все одно його власність.
Слухай, я посплю на підлозі.
А ти завтра скажеш,
що добре провів час. Я тобі не заважатиму, обіцяю.
Благаю?
"Кінь" на "Ц" чотири.
Твій хід.
- Ну, а скільки тобі років? - Що?
Не часто тут зустрінеш
людей твого віку.
Після вибуху минуло
тридцять зим.
Я вже і не пам'ятаю.
А пам’ятаєш який, був світ?
- Раніше до вибуху. - Пам'ятаю.
Який же він був?
Люди мали більше, ніж потребували.
Ми не розуміли, що є насправді цінним.
Ми викидали на смітник речі,
за які люди тепер один одного вбивають.
- Справді? - Так.
У тебе є книжка. Можна мені подивитися?
Ні, не можна.
- Я тільки, хочу подивитися. - Ні. Я сказав, ні.
Я не вмію читати. Покажи! Будь ласка.
Що з тобою? Це просто книжка!
Це не просто книжка.
Що означає, не просто книжка.
Слухай. Досить запитань про книжку.
Досить. Гаразд? Все.
Оскільки ти вже тут я запитаю.
А я може відповім, а може і ні.
Де ви берете воду?
Я не можу сказати.
Не можеш сказати, чи не знаєш?
Ні я знаю.
Та якщо ти не говориш про книгу…
Я не скажу про воду.
А ти ще та штучка.
Добре, тоді інше запитання.
Питай.
Їсти хочеш?
Тут багато їжі.
Я сам не з'їм.
Послухай. Давай поділимося, як
було заведено за старих часів.
- Давай. - Ти згодна?
Стривай, стривай. Сядь.
Сідай.
Ось це тобі.
Дай мені руки.
Навіщо?
Довірся мені. Дай руки.
Заплющ очі.
Господи, ми дякуємо тобі за хліб насушний.
Дякуємо за тепле ліжко,
і дах над головою, в такі холодні ночі як ця.
- Я давно їх не мав. - Це з твоєї книги?
Тихіше.
Не перебивай.
Заплющ очі.
Ми дякуємо тобі за щастя дружнього спілкування,
в ці важкі часи.
Амінь.
Тепер можна їсти?
Можна.
Мама.
Доброго ранку, Соларо.
Як ніч? Добре спалося?
- Я все зробила, як ти сказав. - Не сумніваюся,
але чи допомогло це?
- Він залишається? - Нам не було коли розмовляти.
Соларо, з'їж щось.
Мамо, дай мені руку.
Заплющ очі.
Мамо довірся мені.
Господи,
ми дякуємо тобі за хліб насушний.
Я дякую тобі за маму.
І за дах над головою,
і за нових друзів.
І за…
Мабуть, поки що це все.
Амінь.
Ти це слово забула?
Амінь?
Його промовляють в кінці.
А говорила, вам не було коли розмовляти.
Однак молитви він читав, так?
- Я поставив запитання. - Білле, не треба.
Закрий свій рот.
Ти робиш боляче своїй мамі.
Він казав, що читає кожен день. Він читав?
Припини!
Матуся хоче, щоб ти мені відповіла.
Я не знаю!
Не знаю!
Гаразд я скажу! Так, так, він читав!
І що то була за книжка?
Я не знаю! Не знаю! Стара, в шкіряній обкладинці!
І?!
Я не знаю. На ній був якийсь малюнок!
Покажи.
Спочатку відпусти її!
Покажи який!
Не знаю.
Редрідж!
Чорт! Він звідси не виходив!
Де ж він?
Я не знаю, не знаю…
Я хочу впевнитися, що там, немає кислоти.
- Я розумію, та це не важливо. - Як…
Просто зніміть їх.
Зараз я…
- Знімай, знімай. - Все, все знімаю.
- Агов! - Знімаю.
- Все гаразд. - Забирай.
- Дякую. - Добре.
А їм скажеш, що я тебе примусив.
Гаразд.
- Скажи це. - Ти мене примусив.
Вона заряджена?
Сумніваюся.
Є лише один спосіб упевнитися.
Слухай, мені потрібна книга.
Точніше, мені потрібна і книга, і ти.
Та якщо ти примусиш мене обирати…
Я вб'ю тебе, і заберу книгу.
Навіщо вона тобі?
Я з нею виріс. Я знаю її силу,
якщо ти її читав, ти теж знаєш.
Саме тому їх усі спалили після війни.
Вижити - це вже є доказ віри.
Збудувати це місто,
ще більший доказ віри. Але вони цього не розуміють.
Жоден з них.
Я не знаю правильних слів, щоб допомогти їм,
а в книзі такі слова є.
Щоб збудувати все це…
Мені не раз довелося чинити дуже, дуже багато поганих речей,
каюся,
але якби у нас була ця книга,
я так би не чинив.
А тепер уяви собі,
уяви, яким інакшим,
яким правильним був би цей світ,
якби ми знали слова віри.
Ці люди б зрозуміли, навіщо вони тут,
як жити далі,
і не керувалися б негативними мотиваціями.
Неправильно ховати цю книгу від них,
нею треба ділитися з іншими.
Вона створена для людей.
Хіба ти не цього хочеш?
Усім серцем і душею.
Я завжди вірив, що знайду місце,
де ця книга має знаходитися, де вона потрібна.
Але ще не знайшов.
Мені подобається цей хлопець.
Я в захваті від нього.
Убий його, будь ласка.
Чого стоїте?!
Вбийте його, чорт забирай!
Стріляйте!
Я не люблю, коли мене переслідують.
Я хочу піти з тобою.
- Ні не хочеш. - Я ненавиджу це місто.
То зміни його.
Мама вважає, що з тобою я буду в більшій безпеці.
Я покажу, де ми беремо воду.
Візьмеш стільки, скільки зможеш нести.
Тобто скільки ми зможемо.
Карнегі знає ще два джерела трохи далі на північ.
Він збирається, збудувати ще кілька міст.
А про це, як він дізнався?
Він тут бував ще замолоду, до війни.
Мабуть усі решта,
хто знав про це джерело вже, померли.
Нам краще поквапитися.
Господи.
Здається, я забув там окуляри.
Піди подивися. Будь ласка.
Гаразд.
Що ти робиш?
Ти збрехав мені!
Я не брехав.
Ти сказав мені, що візьмеш мене з собою,
якщо покажу тобі воду!
Я цього не казав. Ти сама сказала.
Вибач, дорога не місце для тебе.
Там важче, ніж ти думаєш.
Прощавай, Соларо.
Я був радий знайомству, чесно.
- Агов! - Що?
Пішов ти!
Ти помив свої брудні руки йолопе?
Двічі. Твоїм милом.
Збирай людей. Ми їдемо за ним.
- За довбаною книгою. - Це не довбана книжка!
Ця зброя!
Зброя, націлена в серця
і голови слабких та зневірених!
Вона дасть нам владу над ними!
Якщо ми хочемо керувати не одним містечком,
нам потрібна ця книга!
Люди приходитимуть звідусіль і будуть робити те,
що скажу я, якщо слова будуть з цієї книги.
Так вже було. і так буде знову.
Усе що нам потрібно це книга.
Натомість я хочу Солару.
Ти що, торгуєшся зі мною?
Ти думаєш, це якась угода?
Ми втратили багатьох.
Я потрібен тобі, як ніколи.
Ти кажеш, що книга варта зусиль.
Що ж, я тобі вірю.
Але за це я хочу Солару.
Чому б і ні? Чому б і ні?
Рушаємо.
У тебе свій шлях.
Це тебе не стосується.
Іди своїм шляхом.
Куди їдемо?
На захід.
Агов?
Хто-небудь, допоможіть!
Мене хтось чує?
Що з тобою?
Нічого. Все гаразд.
Іди собі. Я впораюся.
- Ні я зараз допоможу. - Ні! Не треба, все гаразд, правда.
Мені чоловіча допомога потрібна, а не твоя.
Іди звідси.
Я швидко впораюся.
Ні не треба, будь ласка, іди.
Рятуйте!
Допоможіть!
Забери руки!
Допоможіть!
Дякую!
Ось туди.
- У чому справа? - Тихіше! Чуєш?
Що?
Не ворушися. Стій.
Відчепи дріт і змотай.
- Що це? - Вечеря.
Його начебто щось захищає.
Ніби він безсмертний.
Ні, він звичайна людина.
Якщо в нього влучить куля,
він помре, як і будь хто інший.
Вони ще теплі.
Вони мертві не більше ніж 4 години.
Він недалеко.
Сучий син!
Солара!
Ти її досі хочеш?
Скоро стемніє.
Вночі нема сенсу шукати.
Вони нас побачать.
А ми можемо проїхати повз них і не помітити.
Він правий.
Вони йдуть пішки, втомилися. Їм потрібно відпочити.
А завтра ми їх наздоженемо.
До полудня вони будуть у нас.
Дуже на це сподіваюся.
Ти, справді, читаєш її кожен день?
Обов'язково.
А мені почитаєш?
Будь ласка?
"Господь - то мій пастир тому в недостатку не буду.
На пасовиськах зелених оселить мене,
над тихою воду мене запровадить.
Він душу мою оживляє.
Провадить мене заради імення свого,
по стежках справедливості.
Коли я піду
хоча б навіть долиною смертної темряви,
то не буду боятися зла,
бо Господь зі мною..."
- Це чудово. - Тобі сподобалося?
- Це ти написав? - А як же.
- Справді? - Та, ні.
Ні, це було написано задовго
до твого і мого народження.
Що ти мав на увазі, коли казав, що
це не просто книга?
Вона єдина така.
Справді?
Після війни, дехто заробляв гроші
вишукуючи та знищуючи книги,
які не згоріли в пожежах.
Ходили чутки, що саме через ці книги почалася війна.
Як же вона до тебе потрапила?
Казали, що війна пробила дірку в небі.
Ти, напевно, чула про це.
Так.
І через цю дірку сонце впало на землю
і все спалило. Все і всіх.
Хтось встиг сховатися та перечекати
у подібному місці або під землею, тим пощастило.
Та багатьом не пощастило.
Через рік ми почали виходити, зі схованок…
Люди тинялися туди, сюди.
Я не знав, що робити,
намагався знайти місце, де можна було б якось жити.
І одного дня, я почув голос. Важко пояснити,
але він ніби лунав з мого серця.
І водночас я чув його ясно,
от як зараз тебе.
І що той голос сказав?
Він провів мене до місця, де лежала ця книга,
під купою уламків.
Голос наказав мені віднести книгу на захід.
Сказав, що для мене буде прокладено шлях,
яким я прийду до місця,
де книга буде в безпеці.
Сказав, що я буду захищений,
від усіх та усього, що встане на моєму шляху.
І відтоді я йду.
Ти робиш це тільки тому,
що тобі наказав голос?
Так, авжеж.
Я знаю, що я чув.
Точно знаю.
Я не божевільний.
І без допомоги не здолав би такий шлях.
- Що це? - Досить запитань.
Лягай спати, завтра встаємо рано.
Агов.
КЕЙ-МАРТ. ПРИВІТ. МЕНЕ ЗВАТИ ІЛАЙ.
Що ти робиш?
Вибач. Я думала, ти спиш.
Я не сплю. Що ти робиш?
Я лише хотіла подивитися книгу.
Крім мене ніхто не повинен її торкатися.
- Ти зрозуміла? - Так, я зрозуміла.
Добре. Лягай спати.
Ти ж усе одно не вмієш читати.
Так.
А ти навчи мене.
Зупини машину! Стоп!
Ти казав, що йдеш вже тридцять років. Так?
Так.
А тобі не спадало на думку, що ти заблукав?
Ні.
Звідки ти знаєш, що йдеш куди треба?
"Ми ходимо вірою, а не видінням".
- Що це означає? - Це означає, що можна,
знати щось навіть не знаючи.
Це не має сенсу.
А сенс і не потрібен, це - Віра. Віра.
"Це - квітка світла на полі темряви,
що дає мені силу йти далі". Розумієш?
Це слова з книги?
Ні, це Джоні Кеш, живий звук з тюрми Фолсом.
Що?!
Думаєш, там хтось живе?
Не знаю.
Може, там є вода.
Тримайся за мною.
ВХІД ЗАБОРОНЕНО ДЛЯ ВСІХ
Як дивно.
Хто ви?
Звичайні мандрівники. Ми не завдамо вам шкоди.
Вхід заборонено. Ви хіба не читали знак?
Вибачте я його не помітив.
- Що вам треба? - Ми…
Нічого! Просто…
Ми просимо вибачення. Якщо ви нас відпустите,
ми підемо своєю дорогою.
Джордж, подивися на них.
Вона ще дитина.
Ага. Стара казочка. Я вже не раз її чув.
Останнім часом у нас рідко бувають гості.
Джордж усіх підозрює.
Я - Марта.
Хочете чаю?
Як щодо музики? Вона так заспокоює.
Джордж!
Вам подобається?
Гарна пісенька. Прошу.
- Смачний? - Так, дуже. Такий багатий смак.
Дивовижно,
що ви вижили тут без усякої допомоги.
Джордж - у мене майстер на всі руки.
Він добре попрацював
тепер тут безпечно.
Ми хоч і старі, та все ж міцні.
Багато хто намагався
загарбати наш будинок.
Чи не так, Джордж?
- Так. - Так.
Я вам дещо покажу. Ходімо.
Джордж, ні! Не зараз!
Ходімо!
- Це? - Могили? Так.
Ми ж цивілізовані люди ми не могли їх не поховати.
До того ж і для грунту це корисно.
Ходімо в будинок, дорогенькі.
Я вам зліплю по парі сандвічів.
Ми вам дуже вдячні.
- Треба йти звідси негайно. - Вони вбили всіх цих людей.
Так, а потім з'їли.
- У неї навіть руки тремтять. - Забагато людського м'яса.
Ходімо.
Я знайшла трохи м'яса. Сподіваюся, ви голодні.
Ні. Дякуємо.
- Нам потрібно вже йти. - Так скоро?
Нажаль.
Ви упевнені?
Так звичайно. Кидай рушницю. Соларо, візьми це.
Подякуй за чай.
- Спасибі вам за чай. - Величезне спасибі за чай.
Вертаємося у будинок негайно.
Джордж, у чому річ?
Там ціла армія озброєних дегенератів!
І їх до нас привели вони!
Заховаю сервіз.
До чорта порцеляну!
У вас є ще зброя?
Зброя? Зараз я тобі покажу зброю!
- Ти вмієш стріляти? - Звісно.
Швидше, швидше!
Ми знаємо, що ви там!
Виходьте, і ніхто не постраждає!
Зробімо навіть простіше.
Відпусти Солару, з книгою!
Що будемо робити?
Я знаю, що робити!
- Стоп. Стоп, стоп!
Мені потрібна лише книга і дівчина.
Вони не вийдуть.
Чорт! Усім на землю! Лягай!
Послухай! А той голос, що ти чув.
Про це що-небудь казав?
Ми з тобою залишимося, живі!
А ми?
Про вас мови не було.
Припинити вогонь!
Не стріляти!
Марто? Марто? Марто!
Заходь з боку!
- З боку заходь! - Сволота!
Обходьте будинок!
Чортові тварини!
Припинити вогонь! Не стріляти!
- Що вони роблять? - Нічого хорошого.
Де книга?
Подивися в рюкзаку.
Немає.
Це твій останній шанс.
Віддавай книгу, або клянуся, я тебе тут закопаю.
Спробуємо інакше!
- Карнегі! - Що?!
Ну, де книга?
Віддай йому книгу. Будь ласка.
Не віддавай.
Вона в будинку, в телевізорі.
- Перевір телевізор! - Що?
Виродку! Іди ти в будинок!
Пішов!
Просіть і отримаєте.
- Бог добрий. - Завжди.
Ні, не завжди.
Ні! Ні!
Ось бачите?
Що я вам казав?
Він - звичайна людина.
Ні! Не чіпай його! Досить!
І де зараз твій захисник?
Де?
Молися за мене. Добре?
Я серйозно, я не жартую.
Чорт!
Розвертайся!
Швидше! Швидше!
У нас мало пального.
Ти точно хочеш за нею їхати?
Ні.
- Куди ти йдеш? - На захід.
Треба на захід.
Агов!
- Пробач мене. - За що?
Це я в усьому винна.
- Ні не ти. - Ні, я.
Якби я не пішла з тобою, цього б не сталося.
Це не твоя провина.
Я зробив, що мусив.
Я не думала, що щось може
змусити тебе віддати книгу. Вона надто важлива для тебе.
Усі ці роки я ніс її і читав кожен день.
Я так перейнявся її безпекою,
що забуваю жити так, як вона вчить.
То, як вона вчить?
Ну наприклад:
Робити для інших більше, ніж для себе.
У всякому разі я так розумію.
Відчуваєш?
- Що? - Повітря? Сіль?
Океан близько.
Нам туди.
Океан. Туди.
Інженера до мене!
АЛЬКАТРАС
Зупиніться!
Що вам тут треба?
Мене звати Ілай.
У мене є Біблія короля Якова.
Залишайтесь на місці! Не робіть різких рухів,
інакше ми відкриємо вогонь!
Обережніше з нею! Обережніше!
Зброї немає.
Ми вже давно це збираємо.
Схоже на музей.
Це значно більше.
Звідси ми почнемо все спочатку.
У нас є друкарський верстат.
Скоро його полагодять.
Ми розкажемо людям про світ,
який вони втратили.
І допоможемо його відродити.
Ось погляньте - Шекспір, Британська енциклопедія,
бракує лише кількох томів.
У нас ціла серія записів Моцарта і Вагнера
в чудовому стані.
Але Біблії немає. Тобто, досі не було.
Дозвольте запитати, в якому вона стані?
Пошарпана. Але текст повний.
Я можу її побачити?
Так, звичайно.
- Відкрив! Так! - Нарешті! Відкрив!
- Відкрив? - Так.
У вас є, на чому писати?
Принесіть нам письмовий папір, будь ласка.
І багато.
Усе, що є.
Не може бути.
Це неможливо!
Не може бути!
Не можливо!
Будьте дуже уважні.
І записуйте все, що я казатиму.
І точно так, як я казатиму, слово в слово.
"Перша книга Мойсеєва. Назва "Буття".
Розділ перший. Вірш перший.
На початку Бог створив небо
та землю.
Вірш другий.
І була земля пуста та порожня.
І темрява була над безоднею.
І дух божий ширяв
над поверхнею води.
Вірш третій.
І сказав Бог - хай буде світло.
І стало світло..."
Де Солара?
Десь там. Це її вибір.
Я намагався її повернути. Вона відмовилася.
І що ти зробив, коли вона відмовилася?
Читай.
Що ти зробив з моєю дочкою?
Читай!
Що ти зробив з моєю дочкою?
Починай, коли будеш готова.
Вибач, я не пам'ятаю.
Багато часу минуло.
- Доведеться пригадати. - Доведеться? Справді?
Ні, ні, ні. Пригадай, будь ласка.
- Твоя нога. - Вона вже не болить.
Цей запах, рана гноїться.
Ти так старався здобути цю книгу.
Стільки жертв.
Більше, ніж ти міг собі дозволити.
І зараз усі хто ще вчора боявся
навіть вимовити твоє ім’я.
Трощать твій бар. Ти це знаєш?
Їх нема кому зупинити.
А тебе лихоманить!
Уявляю яка це мука,
омріяна річ у тебе в руках,
і в той же час, ніби за тисячі миль від тебе.
Замовкни!
Ти йдеш від мене? Клаудіє?
Клаудіє?!
Клаудіє!
Господи, дякую, що ти дав мені силу
і завзяття, щоб виконати цю місію,
яку ти мені довірив.
СВЯЩЕННА БІБЛІЯ ВКЛЮЧАЄ СТАРИЙ І НОВИЙ ЗАВІТИ
КНИГА ПЕРША МОЙСЕЄВА "БУТТЯ"
Дякую, що провів мене праведною стежкою,
через численні перепони на моєму шляху.
ІЛАЙ.
І не дозволяв мені зневіритися,
коли здавалося, що все втрачено.
Дякую, що захищав мене
і вказував шлях.
Дякую за все добро, яке я зробив,
і пробач за скоєне зло.
Тобі не обов'язково йти,
можеш залишитись з нами.
Тут ти в цілковитій безпеці.
Дякую.
Але я мушу дещо зробити.
Куди ти підеш?
Додому.
Дякую, що ти послав мені справжнього друга.
Будь ласка, захищай її так само, як захищав мене.
Дякую, що ти нарешті, дозволив мені відпочити.
Я дуже стомився.
Але йду спочивати
знаючи, що не змарнував свій час
відпущений мені на землі.
СВЯЩЕННА БІБЛІЯ НОВА ВЕРСІЯ КОРОЛЯ ЯКОВА
ВИДАВНИЦТВО АЛЬКАТРАС
"Я завзято бився, я пройшов свій шлях.
Я зберіг віру".
Режисери БРАТИ Х'ЮЗ
автор сценарію ГАРІ УІТТА
продюсери ДЖОЕЛ СІЛВЕР, ДЕНЗИЛ ВАШИНГТОН
БРОДЕРІК ДЖОНСОН, ЕНДРЮ А. КОСОУВ і ДЕВІД ВАЛЬДЕС
ДЕНЗИЛ ВАШИНГТОН
ГАРІ ОЛДМЕН
у фільмі "КНИГА ІЛАЯ"
у фільмі також знімалися МІЛА КУНІС
РЕЙ СТІВЕНСОН
ДЖЕННІФЕР БІЛС
ФРАНСІС ДЕ ЛЯ ТУР
ЕВАН ДЖОНС ДЖО ПІНГ
а також ТОМ ВЕЙТС
і МАЙКЛ ГЕМБОН
оператор ДОН БЕРДЖЕСС
художник-постановник ГАЙ БАКЛІ
композитори АТІКУС РОСС, КЛАУДІЯ САРН і ЛЕОПОЛЬД РОСС
кінокомпанія ЕЛКОН ІНТЕРТЕЙНМЕНТ представляє
виробництво СІЛВЕР ПІКЧЕРЗ
фільм БРАТІВ Х'ЮЗ