Anonyma
Egy berlini asszony
Ki gondolt volna erre?
1945. április 16-án eljött az idő.
A Vöröshadsereg körbezárta Berlint
és most házról-házra közelítettek a Reichstag felé.
Ezen a napon a nap elbújt a felhők mögé,
de az orgonák illata minden füstön átütött.
Hogyan kezdjem?
Hogyan találjak rá megfelelő szavakat?
Korábban újságíró voltam, és tizenkét országban jártam.
Éltem már Moszkvában, Párizsban és Londonban is.
Tényleg szerettem Párizsban és Londonban is élni.
De úgy határoztam, hogy visszatérek, mert a születendő dolgok részese akartam lenni.
Egyáltalában nem számít a nevem.
Azon sokak egyike voltam én is, akik buzgón hittek az országunk jövőjében.
Kételyek? Csak a gyengék kételkednek.
Varsó, Brüsszel, Párizs. Mindig győztünk.
Az oroszoknak nincs vezetőjük.
Mikorra már öntudatra ébrednének,
mi addigra már Moszkva kapuján kopogtatunk majd.
"Elnézést a tolakodásunkért, de végül is ez háború."
Gerd gyűlölte a pályaudvarokat.
Mikor búcsúzkodott, a csizmáinak a hangja betöltötte az egész házat.
Biztosak voltunk benne, hogy helyesen cselekszünk,
ugyanazt lélegeztük be, mint bárki más.
Ennek voltunk a részei.
És akkor levette a kabátomat, azt mondta:
Az oroszoknak elképzelésük sincs, hogy mi is tart feléjük.
Szóval a fejünket a Sorbonne irányába fordítottuk, és franciául csicseregtünk.
Azt gondolta, hogy egyike vagyok azoknak a magas, szőke svédeknek.
Aztán két lépés után a lépteimet az övéhez igazítottam.
Erre egyből megállt és megjegyezte: "Á, egy a Führer lányai közül"
Így ért véget a kalandunk. Sajnos.
Egy pillanat. Szeretném... hagyják egy kicsit a zenét, kérem.
Szeretném, ha mindannyian megosztanánk ezt a pillanatot,
ezt a csodálatos estét legalább gondolatban a férjeinkkel,
akik valamennyien szerte valahol Európában állomásoznak.
Hagyjátok!
Fussatok, Fussatok!
Menjetek már!
Menjetek! A házakhoz, jobboldalra. Szétszóródni.
Ide gyere, az istenfáját!
Mami, merre vagy?
Gyere már. Siess.
El onnan. Menjetek.
Tüzet nyitni, gránátot tölts.
...és tűz!
Tűz!
A szarba.
- Várj meg. - Figyelj! Hajtsd le e fejed.
- Ott vagy. - Állj. Várj már meg.
Figyelj oda!
Nem!
Semmi egyenruha és semmi fegyver, vagy statárium lesz.
Felix, merre vagy?
Felix?
- Hol a pokolban van? Felix? - Nincs egyetlen parancs sem.
Nincsenek üzenetek, egyáltalán semmi. Szart se törődnek velünk.
Felix? Lenchen, Lenchen? Hol a francban vagy már?
A Weddingben már a kisdedeket mutogatják az oroszoknak.
Az orosz disznók.
Ott voltak a könyvkereskedőék, egy kicsit beszéltek franciául.
Ő meg a patikus özvegye.
A férje egyszer még Hindenburg fejfájását is kezelte.
Hát ennek vége.
Most feláll egy halott nő arcára és karjaira is
csakhogy megszerezzen egy tál kocsonyát.
Ez a csendes nő Binder asszony. Zenész. A férje a harcokban eltűnt.
Tudna valaki segíteni? Mindjárt megfullad.
Nézz rám. Nézz rám!
Mindezt le fogom írni, be fogok számolni róla.
Egyszer elolvashatod mindezt, Gerd.
Megkínálhatom ezzel?
Köszönöm.
Sziléziai. Nem szeretne lefeküdni senkivel.
Menj, menj, menj! Bújj be oda, gyorsan!
- Mami? - Ne félj, kicsim. Itt vagyok.
Jönnek.
Állj!
Figyelem! Figyelem! Az utca minden lakójának.
Az összes fegyvert haladéktalanul szolgáltassák be.
Ez az utolsó figyelmeztetés.
Figyelem. Figyelem.
Ez az utolsó figyelmeztetés.
Támadás!
Az emeletre!
Mindenáron az emeletre kell jutni!
Gyerünk. Ne most!
Vigyázz!
Én...én meg...
Óvatosan!
Ezredes elvtárs.
A csapat már elért a Potsdam állomásig.
De a parancs az volt, hogy haladjunk tovább a kormányzati negyedig!
Értettem, ezredes elvtárs.
Itt maradunk.
Százados! Azt hittem, hogy a Reichstagig megyünk.
Nem megyünk a Reichstaghoz? De miért nem, amikor már olyan közel jutottunk.
Baszd meg, nem fogunk itt maradni!
Ez a parancs!
Elég volt! Biztosítsátok a szárnyunkat!
Megértettétek?
Katonák? rendőrök?
Fegyverek?
Azt mondtam: katonák? Rendőrök?
Hamarosan látnak majd eleget.
Van valakinél fegyver? Előadni őket.
Kifelé! Egyenként.
Kifelé mindenki! Mozgás!
- Mocskos oroszok! - Felállni!
Mit..akar csinálni?
Orosz?
Igen.
Orosz!
Gyere.
Enni.
A háború kaput.
Asszony.
Gyere! Enni.
A háború kaput, asszony.
Gyere már.
Nem félni.
Nem fogunk itt megdögleni.
Nagyszerű, gyere. Gyere.
Nem kell félni.
Gyere.
Nem reszketni!
Jó lesz! Gyere.
Hé, szépségek! Gyertek csak ide.
Ha jó leszel, kapsz valami finomat enni.
Krumpli. Nagyon jó.
Szabad?
Tudja valaki, hogy ez hogy működik?
Te, Ukrán, te ismered?
Ezek voltak a mi orosz felszabadítóink.
Mámorosak voltak.
Úgy látszott, hogy aligha hitték el, hogy ilyen messzire eljuthatnak.
Ismertem őket, a bocskoraikat és a falvaikat.
És a gyorsan felhúzott épületeiket, amire oly annyira büszkék.
Állj!
Nem korlátozta őket semmi.
Állj meg, seggfej!
Hagyd őt.
Hagyd a francba.
Húgy kell. Miért nem használsz vizeletet?
Elég már!
Nem, komolyan...
A te vizeleted már úgyis pállott.
Azelőtt Leningrádban, én a tábornokom lábát vizelettel kezeltem...
Te mesemondó!
De ez tényleg így volt.
Mit csinálnak azok?
Kérem!
Van férjed?
Férjem és két gyermekem.
Gyere, bárhogyis van.
- Gyorsan, gyorsan! Hagyj békén! Eressz el!
Ne, ne, te disznó.
Ti disznók! Ne!
- Nem idevalósi vagy. - Nem tettem semmi rosszat.
Állj.
- Te mocskos disznó, hagyj már békén! - Gyere már,ne legyél már olyan szégyenlős.
A legtöbb idevalósi ügyesen meghúzódott a rejtekhelyén.
De a sziléziai lány könnyű préda volt.
Ereszd el!
Hitlerné.
Te ribanc! Hová futnál?
A Führerhez?
Itt van, gyorsan. A lakásba, jobbra. Gyorsan! Eredj!
Fogd már és menj! Eredj!
Gyere.
Te beszélsz oroszul. Nem hagyhatsz magamra csak így.
Katona!
Miért kezdesz olyan asszonnyal...
aki nem akar téged?
Az nő, aki könnyen kapható, az csak egy ribanc.
Nyisd ki az ajtót! Nyisd ki!
Nyissátok ki az ajtót, ti rohadékok! Nyissátok ki!
Ne itt.
- Hát hol? - Mindjárt ott vagyunk.
Állj! Maradj, ahol vagy!
Hé, te.
Parancsnok...
A katonai parancsnokot keresem.
Mi van?
Maga irányít itt?
Nekem...nekünk segítségre van szükségünk.
Maga parancsol itt?
Itt rengetegen parancsolnak. Mindenki parancsol.
Melyiket akarja?
őrnagy úr...
Segítségre van szükségünk...
Az összes emberünk egészséges és tiszta.
Hitlerné.
Az országunknak vége van.
Gerd, emlékszel az első szavaidra?
"Adj nekem harminc percet és soha többé nem akarsz elhagyni engem."
Mindenható Isten.
- Az a hátsó folyosó. Az özvegy felajánlott egy helyet, hogy maradjak.
Csakúgy kézen fogva odavezetett a lerombolt lakása belsejébe.
Hálásan fogadtam az ajánlatot. - Itt maradhatsz bármeddig.
Egyszerű volt költözni: egy blúz, néhány könyv és egy jegyzettömb.
- Isten hozott, ha itt maradsz. - Köszönöm, elfogadom az ajánlatodat.
Vigyázz magadra nagyon.
Minden megpróbáltatás ellenére jó volt körbepillantani.
De akkor még nem ismertünk mindent, azt sem, hogy milyen irányt vesznek a dolgok.
Szerintem ez régen tényleg klassz hely lehetett.
Hogy találtál itt rám?
Minden pincében kerestelek.
Milyen gyakran?
Gyakran.
A partok zöldbe borultak,
és a fák ismét fellélegeztek.
Mi pedig bátran haladtuk tovább,
és tovább egészen a háború végső ütközetéig!
Hosszú utunk idáig tartott, eddig a májusi napig.
Rengeteg erőre és bátorságra volt szükségünk.
De most már újra szabadok vagyunk!
Büszkék vagyunk arra, amit kivívtunk.
Üdvözlünk, Gyönyörű Május.
A mi katonáink és némi amerikai fegyver, akkor ezek már csak történelem lennének.
Hát igen.
Tegnap a szivattyúnál, én voltam a soros,
egy fickó puhatolódzott nálam,
két Vaskereszt és egy Németországért Aranykereszt volt a mellkasán,
gálánsan kivette a kezemből a vödröket, mire megkérdeztem:
"Mivel érdemeltem ki ezt a megtiszteltetést?" erre így válaszolt "Most nem adhatjuk fel"
"mert ha az Orosz ugyanazt teszik majd velünk
"amit mi tettünk velük az elmúlt négy évben,
"a közeli jövőben egyetlen élő német sem marad."
"A közeli jövőben"? Ilyet senki sem mond.
Hé, ti Szlávok! Berlinben vagyunk. Megcsináltuk!
Hogy mondta, bocsásson meg, van egy szótára?
Szerintem, nincs szüksége szótárra, ahhoz, amit akar.
Lenchen!
Gyere velünk!
Menni? Hová?
Lenchen!
A következő néhány napban éjjel nappal járták a házunkat.
Lenchen!
Egy asszony felakasztotta magát, egy másikat lelőttek.
Egyikünket sem kímélték meg.
Az érzelmek mind kipusztultak.
Hé, te berlini!
Ide, fel! Az emeletre. Mi tartott ilyen sokáig?
Berlint elfoglaltuk. A németeket legyőztük.
Örökre!
Lenchen.
- Mi az ott nálad? - Egy térkép.
Mozgás! Gyorsabban.
Te menj balra, én pedig jobbra.
Hová mentek csak? Gyertek csak ide.
Na, gyere.
Ébredjetek föl, Föld elátkozottjai, éhségben és szenvedésben élők.
Az igazság napvilágra tör, akár az izzó magma a vulkánból.
Menj innen. Menj tovább!
Én!
Én...
...szeretlek...
...téged.
Jó napot.
Kérem, ne!
Szépségem. Még visszajövök.
Szépségem...
Fiatalember vagyok...
Megijesztett.
Túl fogjuk élni mindezt,
minden áron, ha kell.
Hová, hová?
Hisz, itt vagyunk.
Kit keresel?
- A parancsnokság? -A parancsnokság.
Hát hol vannak most az oltalmazóink, az egész hatalmas hadseregünk?
A múltban a háború és a halál a férfiak kiváltsága volt.
De ezek az idők már rég elmúltak...
Átkozott oroszok. Katona, tábornok, parancsnok mind egykutya.
A lehető legmagasabb rangút kerestem.
Mostantól én döntök arról, hogy ki kaphat meg.
Nem, nem. Menj ki onnan, érted? Ez még az én ágyam.
Megvédhetsz minket onnan a kanapéról is, na látod? Megvédhetsz.
Na, látod? Nem kell a paplanom alá bújnod.
Érted, amit mondok?
Hol van az őrnagy?
Várj.
Hé, kislány.
Kit is keresel?
Hé, szöszke.
Neked csak a csillag fontos?
Te!
Nem szappanoznád be a hátamat, hé?
Kivel akar beszélni?
Magával.
Oszolj.
Leülhetek?
Nem.
Tegnap elfoglalták a házunkat és nagyon sok nőt megbecstelenítettek.
Semmit sem tudok erről.
A maga feladata lenne megvédeni bennünket.
Kik voltak?
Az én embereim...
...vagy a tieitek?
Engem is.
Ez csak pár percig tart. Emiatt ne izgassa magát.
Ez felesleges volt.
Beszélsz oroszul? Mi kellene?
Kire lenne szükségetek? Csapatparancsnokra?
Már mindnek van asszonya közületek. De én is tudok segíteni.
Hadnagy úr.
Válthatnánk néhány szót?
Néhány erkély a házunkban belövést kapott.
Tudna segíteni?
Kár.
Kisasszony!
Te, én, este?
Hm?
Anatol vagyok.
Te, én, ilyen egyszerűen, huh?
Ebben a pillanatban fogadalmat tettem,
hogy soha senki sem nyúlhat hozzám, akármi történjen is.
Gyertek be, kövessetek.
Ez az a hely, ahol lakok.
Gyertek már be.
El kell menned, megértetted? Menj vissza a pajtásaidhoz.
Na...
Ő a férjem.
Nem érted meg?
A férjem.
Fel kell fognod végre már ezt.
Minden ember egy rohadék.
Sohasem értem, hogy mit mond, egyszerűen csak nem akar elmenni.
Mit csinál? Hiszen ez mahagóni.
Nyugodj meg. Vidd őket a konyhába.
A 215-ös Lövészekre!
A győzelemre!
Magunkra!
Harkovi vagyok!
Harkovba valósi.
Hárkov, á! Én meg egy gyárban voltam könyvelő.
Könyvelő? Ugye csak viccelsz velem?
Én is könyvelő vagyok, te is könyvelő vagy! Mindnyájan könyvelők vagyunk!
Az egész remek.
Ez az élet, na látod?
Te, szép.
Hát nem remek fickók ezek az oroszok? Majd kicsattannak az életörömtől és az erőtől.
Ez a kibaszott háború teljesen kikészített engem.
Az már igaz.
ha majd visszatérek Harkovba,
megnősülök és építek egy házat,
gyerekeim lesznek és kolhozban fogok dolgozni.
És téged, téged megteszlek a könyvelőmmé.
Hivatásos katona vagy?
Nem...
Én, tejgazdaságban.
Tej. Tej, tehén.
- Milyen érdekes ez. - Nagyon érdekes. Tej és tej.
Ez lószar.
Ezeket nézd.
A hadizsákmányaim.
Ez is valami?
Idesüssetek.
Ezek, az én trófeáim.
Az nem trófea.
Erre vessetek egy pillantást.
Ez...
...ami tényleg valódi trófea.
És eredeti.
Az ajándékom az összes hölgynek,
Tessék rácsodálkozni és megcsókolni.
Hol van a klozet?
- A mosdó a folyosó végén van. - Köszönöm.
Szeretnél valamit enni?
Téged.
Mit szólnátok a farkamhoz?
Nem számít melyikőtök.
Egy farok, az farok, nem?
Oroszország miatt.
Mit kerestek arra, ti szukák?
Oroszország miatt.
Itt van az őrnagy úr... attól tartok a nevét elfelejtettem.
Zászlóaljparancsnok. Nincsenek tábornokaik, csak csapatparancsnokaik.
Tudtad, hogy a németet tanulják első idegen nyelvként?
Nos, egy háborúra volt szükség, hogy ezt is megtudjuk.
Tehetek valamit önért?
Hé, Mongol. csak ezért jöttetek Moszkvából idáig,
hogy egy kis vizet szerezzetek egy német nőnek?
Vagy a mi parancsnokunk, rózsavízben feredőzik?
Német gyártmány...
Én akarok az Őrnagyról gondoskodni.
Gyerünk már. El fogok késni.
Na.
Gyerünk, Mongol, indulj már!
Mozogj már! Gyorsabban! Rajta! Rajta! Rajta!
Siess már. Gyorsabban.
Egy bomba robbant a szomszédék kertjében és az egész ház összedőlt.
Az ólban hizlalt kocát pedig a tetőre repítette.
Nos, persze az egésznek annyi lett.
Tessék.
Add, csak ide nekem.
Bocsánatot kérek...
a nem helyénvaló viselkedésemért.
Távozhatsz.
Berlin a miénk.
Tessék.
Megmondtam mindenkinek, hogy mindannyiuknak el kell menniük.
Szabad leülnöm?
Jöjjön ide.
Ahogy kívánja.
Így?
A megbecstelenítések folytatódtak. Az erőszakoskodók ott voltak mindenfelé.
Minden egyes házban.
Az oroszok zsákmánya lettünk. A katonáké.
De nekünk, nőknek világgá kell sikoltanunk mindezt,
különben nem lesz többé senki, aki megkíván minket, ha ez az egész véget ér.
Szegény Németország.
Német katonák: leülni!
Négy. Négy nő.
Egész Berlin egy bordélyház.
Tessék. Ezt találtam.
Meg volt nekik minden.
Volt ékszerük, rengeteg pénzük és házaik.
És ezek mentek háborúzni! Semmirekellők.
Elég.
Hogy minek törődök velük?
néha azt hiszem, hogy mostantól minden elképzelhető dolgot el kell szenvednem,
mindaddig, amíg az kívülről fakad
és nem mélyen a csalóka szívemből.
Megerősödtem és az orosztudásom is sokat javult.
- Van ott valaki? - Senki sincs.
Milyen kedves fogadóbizottság.
Asszonyom, hoztam magának egy lovagot.
Anatol egy vándorcigány.
Úgy jött és ment, ahogy neki tetszett. Nem volt előle menedék.
Napsugaram.
Azt gondolod...
Azt gondolod, hogy a Führer cserbenhagyott minket?
Nem, azt soha.
Tessék.
Ennyi az egész?
Őrült módra hasogat a fejem.
- Hová mész? - Szerzek valami élelmet,
még akkor is, ha ez lesz az utolsó dolog az életemben, amit megtehetek.
- Mi van a Reichstaggal? - Szart se törődök vele.
Baszd meg a Reichstagodat.
Azután megragadott és az ágyra lökött engem.
És hirtelen olyan hevesen döfködött, mint egy üzekedő kutya.
Később még bókolt is nekem.
Azt mondta: "az ukrán nők ilyenek."
"Te, meg ilyen vagy."
Nagyon kellemetlen lehelete volt.
- Ó, maga az. - Jó reggelt. Reggelit hoztunk.
Másnap, pár háztömbnyire attól, ahol még a háború tombolt,
az Őrnagy eljött a teljes vezérkarával. - Jó reggelt.
Az özvegy, aki nagyon szerette a szalonnát, körüldongta, akár egy méhecske.
Mr. Eckart, akinek a házat kellett megvédenie, szintén nagyon boldog volt, a kapituláció miatt.
Erre tessék.
- Ez orosz, lóból készült. - Ez meg micsoda?
Cukor. Van cukrunk!
És volt szalonnánk, szalámink, kenyerünk és vajunk is.
Gáláns ajándék volt, de nem járt mindenkinek.
Aztán megérkezett a lovasság.
Csapkodó kabátszárnyak, előre szegezett szablyák, lónyerítés.
Ahogy a lovasság támadott,
abban hihetetlen erő volt.
Az egész fergeteg nekirontott a tankoknak,
nekirontott a tüzérségnek, neki egyenesen az összes gépágyúnak..
Mindnek befellegzett.
Sokkal több emberetek volt,
de mégsem bírták kiállni ezt.
Eldobálták a fegyvereiket és menekültek.
Német katonák, á!
Ne légy már olyan érzéketlen.
Nem mi kezdtük ezt a háborút!
Ülj le.
És fejezd be a vendégeink sértegetését.
Elég.
Kaukázusi vagyok.
Kaukázus, érted?
Nagy hegyek, csodálatos az egész!
Nap, kék ég.
Nagyszerű ott, táncolni az asszonyokkal.
Olyan édes az, mint a mézízű szőlő.
És persze Puskin. Ott élt száműzetésben.
Puskin? Az nem számít. Haza akarok menni.
Hazamenni, érted?
Látni akarom a gyermekeimet és a feleségemet.
Látod? És ti meg mind Puskinra gondoltok.
A feleségemet akarom.
A feleségemet. Érted?
Mit tudsz a fasizmusról?
A fasizmusról?
Az ókori Rómában, a "fascio" egy vesszőnyalábbal körbevett bárdot jelentett, képletesen egy szövetséget.
A vendégeinkre.
Remek.
Az asszonyokra, aki egész egyszerűen ragyogóak.
Ez egyszer igazad van. A ragyogó asszonyokra.
De én nem vagyok asszony!
A német-orosz barátságra!
Hurrá!
Mindenki az emeletre, gyorsan!
Siessetek! Gyorsan!
Kutassátok át az összes lakást.
Kifelé! Kifelé!
Te átkozott disznó! Te senkiházi fasz. Te kibaszott senki!
Fejezd be.
Elég!
Ismeri Sztálin parancsát.
Tűnj el.
Tényleg? És ha nem teszem?
Le akar lövetni?
Megöletlek, ha ezt akarod.
Az én parancsomat hajtja végre.
Állj!
Egy fiatal katona ételt lopott.
Fel van fegyverkezve.
Ki lakik ott fent?
Él ott valaki egyáltalán?
Nem.
Hazudik.
Egy hazug szuka.
Köpök a németekre.
És Berlinre is.
Legyőztük őket, és köpök rájuk!
Takarodj az utamból.
Ne mozdulj.
Megöllek, te rohadék!
Mindenkit, akinél tűzfegyver van, vagy ha valaki ilyen személyt rejteget
haladéktalanul kivégezzük és a házát leromboljuk.
Ezt nem fogják elfelejteni.
Kaphatnék valamit inni?
El kell tűnnöd innen.
- Te meg mit keresel itt? - Nem akarok Szibériába menni.
A következő napokban az őrnagy gyakran eljött ide.
Ez óriási oltalmat jelentett mindenkinek.
A kabátujjában gyertyát, szivart és rengeteg más ajándékot hozott,
amiket az özvegy, amilyen gyorsan csak tudott a konyhaszekrénybe, biztos helyre rejtett el.
Egészében véve, az idők lassan megváltoztak.
Az oroszok szerették a Mikulást játszani, mi pedig miért ábrándítottuk volna ki őket?
Ez így túl sok.
Az őrnagy kifinomultan beszélt oroszul és sokkal többet mesélt el nekem, mint amit meg akartam tudni.
Megismertem már a bankszámlaszámát,
a szülei, meg a testvéreinek a nevét.
Ma, önök a mi vendégeink. Kérem, foglaljanak helyet.
Akárcsak egy régi vágású lovag. Megérdemli, hogy megsimogassam.
A háború folytatódott.
Miközben a férfiakat és a férjeinket Szibériába hurcolták,
a nők közül sokan védelmezőre találtak,
ami tabuvá tette őket az éhes falka többi tagja számára.
Kérem, emeljék fel. Ez egy eredeti Singer.
Majdnem ott vagyunk. Emeljék meg, emeljék.
Ki, be, ki,be.
Lassan olyan itt, mint a Központi pályaudvaron.
Mussolini meghalt. Felkötötték.
Megérdemelte. Egy seggfejjel kevesebb.
Egészségetekre!
Amint Andrej kitette a lábát a házból, Anatol azonnal követelte a látogatói jogait.
Rettegtem attól, hogy a két nagykutya egyszer összetalálkozik és megölnek engem.
Ezzel nem azt állítom, hogy az őrnagy megerőszakolt volna.
A szolgálatára álltam.
Kurvaként? Meglehet.
Egyetlen egyszer találkoztam életemben olyasfajta asszonnyal.
Az emberek azt mondták, hogy ne is beszéljek hozzá, mert romlott.
Bármit is jelentsen az, hogy romlott.
Fiatalasszony!
Nem igaz.
Hihetetlen.
Olyan tánclépéssel jössz, mintha mi sem történt volna.
- Hányszor történt? - Négyszer, és téged?
Gyere.
El se hiszem, hogy találkoztunk újra. Jól nézel ki.
Ahogy te is.
Tessék, birsalmasajt. Ez meg valódi bordói. Fogadd el.
Vidd csak magaddal.
Úgy néz ki, hogy remekül megy itt a sorotok.
Ez csak hencegés, na gyere.
- Örülök, hogy itt voltál. - Én szintén.
Elke látogatása mindannyiunkat felvidított.
Az őrnagy olyan jól vigyázott ránk,
hogy mindenféle háborgatás nélkül iszogathattuk a tőle kapott teát.
Ez nagyszerű érzés volt.
Hová?
Mit törődsz te azzal?
Nem mehetsz fel oda.
Ki van ott bent?
Micsoda szép és finom egy fickó volt az.
Mondtam is neki: "Fiatalember,
"azt a fegyvert, ott a vállán, azt le kellene tennie."
Aztán, amikor mentem fel a lépcsőn,
a második emeleten, kirohant valaki a lakásból,
megragadta a hajamat és megkérdezte: "Szifiliszes vagy?"
Teljesen sokkolva voltam, és azt feleltem:
- "Nem, természetesen nem." - Milyen ostoba vagy.
Hogy van a férjed?
Ott volt, amikor először történt meg.
Attól fogva megzavarodott egy kicsit.
- És mit gondolsz a mi lovagjainkról? - Szánalmasak.
Semmi képzelőerejük sincs.
Lehet, hogy otthon,
a legmodernebb és a legjobb a szocialista tervgazdaságuk,
...de a szexuális életük még Ádámnál és Évánál tart.
Pont ezt mondtam a férjemnek én is.
Ezzel az általános élelmiszerhiánnyal, a legjobb férj sem képes többre.
Szerintem a kielégítő nemi élet a normális táplálkozástól függ.
Nekem, ez az egész a teli hasról szól.
Nincs ajándék, nincs szex sem!
A szívre, a fájdalomra, a szerelemre és a libidóra. Saját magunkra!
Ki tudja, mikor leszünk legközelebb így, együtt.
Minden rendben, csak óvatosan. Még forró!
De hiszen ez almás pite.
Bizony, morzsás és még gőzölög a tepsi.
- Olyan véznák és erőtlenek. - A gyenge szex.
Hallottál valamit Gerdről?
Azért lenne egy kérdésem a szifiliszről.
Ó, Istenem.
Honnan veszed, hogy összeszedted?
Nagyon ég és viszket.
- És megduzzadtak a nyirokmirigyeim. - De az csak később jelentkezik.
Olvastam ezt egy lexikonban.
Egy lexikonban...
Tessék.
Egy amerikaitól kaptam.
Rágd csak meg.
Finom, nem?
Az amerikaiak...
Mind úgy néz ki, mint egy filmsztár.
Na én megyek.
de mondd meg nekik...
hogy vissza fogok jönni.
Felfogtátok?
Mi történt?
Meg tudsz védeni minket?
Legalább a mai napon?
Itt kell maradnom.
Később hová fogsz menni?
Oda, ahová mennem kell.
Egy különleges este az őrnaggyal.
Remek beszélgetés volt.
Azt mondta, hogy rajong értem.
És hogy nem törődik semmi mással.
Az orosz férfiak, sokkal inkább mint a németek tényleg értékelték az iskolázott nőket.
De a háború még korántsem fejeződött be.
Bocsáss meg.
Ráérnél egy percre? Szükségünk lenne a segítségedre.
Gyertek, gyerekek, gyertek ki innen.
Majd mi befejezzük a tornyotokat.
Ezek ők.
Jó napot.
Tud oroszul?
Fordítsa le.
Amikor a német hadsereg megérkezett a falumba
Megölték az összes gyereket.
Egyszerűen...
...leszúrták őket,
és a bokájuknál fogva felakasztották őket...
Folytassa!
...majd összetörték a koponyájukat...
...a ház falának...
...csapdosva.
Ez hallotta csak?
Vagy a saját szemével látta is?
Láttam mindezt.
Hé, hová ilyen sietősen?
Nem felejtetted el felvenni a bugyidat?
Te beszélsz oroszul, mondd meg neki, hogy ezt abba kell hagynia.
Beszélsz oroszul, nem?
Mozgás, te lotyó! Gyerünk.
Hová mész?
Vártam rád.
Mi baj történt veled?
Őrnagy elvtárs!
A Régi Németország elérkezett a végéhez.
Tartsd magad tőle távol!
Ő jön el hozzám,
nem másként történik.
Húzzál el.
Miért?
A te németjeid akasztották fel a feleségét.
Figyelem! 1945. április 30-án a Führer öngyilkosságot követett el.
Cserbenhagyott mindannyiunkat, akik hűségesküt tettünk neki.
Követve a Führer utolsó parancsát, még mindig azt hiszitek, hogy a feladatotok
megvédeni Berlint, holott nehéztüzérségi támogatás és
a lőszerutánpótlás hiánya, valamint a pozíciótok teljességgel értelmetlenné teszi a küzdelmet.
Minden órával, amivel tovább húzzátok a harcot,
meghosszabbítjátok Berlin civil lakosságának rettenetes szenvedéseit...
és csak növelitek a katonai áldozatok létszámát is.
Mostantól, mindenki, aki a berlini csatában pusztul el,
értelmetlenül áldozta fel az életét.
A Szovjet hadsereg vezetésével egyetértésben felszólítalak benneteket,
hogy a harcot haladéktalanul szüntessétek be.
Aláírás: Breitling, Tűzértáborszernagy, Berlin védelméért felelős katonai parancsnok.
8. Gárdahadseregbeli tiszt és katonatársaim!
Ma reggel,
Berlin helyőrsége...
...megadta magát.
Berlint...
elfoglaltuk.
Mondtam, hogy megcsináljuk!
Követni fogom a német bajtársaimat.
Mész, Szibériába?
És mi lesz velünk?
Mondd csak nekem, Friedrich, kérlek!
Mondj el mindent.
Én csak vártam rád,
könyörögtem és reménykedtem,
könyörögtem és reménykedtem.
Nem, most az akarom, hogy teljesítsd
azt, amiben csak reménykedtem.
Hurrá, elvtársak! A győzelmünkre!
Berlin elesett!
A szülőhazánkra!
Sokáig éljen a Vöröshadsereg!
Sokáig éljen Sztálin elvtárs!
Tartsd, várj egy pillanatot.
Micsoda ez itt? Két lepényhal.
- Ez hihetetlen. - Hitlernek és Göbbelsnek annyi.
Ez óriási! Igyunk.
Kapituláció.
Hát ez is eljött.
A háborúnak vége.
A nap, amire mi nők már annyira vártunk.
Hogy mégis milyen érzés?
Keserű, a vereség keserűsége.
Egyre több ember mesélt el rettenetes dolgokat.
Valami nehezen megfogható idegenséget éreztem a levegőben,
aljasat és fenyegetőt.
Nem akartam arra gondolni, hogy mi is fog következni.
Vége van.
Nem tudom...
Attól félek, hogy a balszerencse még tartogat egy-két trükköt a foglyainak.
Hallod ezt?
Úgy isznak és bagóznak, akárcsak a férfiak.
Egymillió nő szolgál a Vöröshadseregben.
Mindenfelől jöttek. Még egyenruhánk sem volt a számukra.
A csizmák túl nagyok voltak. Az ingek és a zubbonyok kész katasztrófa.
Egyszer az egyik asszony odajött hozzám, úgy emlékszem, hogy Ljubának hívták,
és azt mondta: "Őrnagy elvtárs, azt hiszem, ma úgyis elesek,"
"Szeretnék egy új ruhát." Azt feleltem neki: Nem, régóta közöttünk vagy már
a golyók elkerülnek téged. Két órával később eljött és újra kezdte.
És újra. Végül azt mondtam neki:
"Az új inget és a hófehér nyakkendőt,
úgyis csak tönkretenné a vér."
Az összes nő a seregben attól retteg, ha meghalnak, majd csúnyán festenek.
Te fasiszta vagy?
Mit keresel?
Mindent elfoglaltunk.
És a sereg parancsnoka?
Ez az, amit szeretek, bennetek, mongolokban.
Egyetlen felesleges szót sem szóltok.
1678 napja...
hogy belefogtam ebbe a háborúba.
És most...
És ez a nő...
egy kurva.
Nincs igazam?
Ez az egész hely...
egy bordély!
Gyere csak velem. Mozgás, te disznó.
Szóval pisztolyod van, mi? Te rohadék!
Békét akartok, mi?
Nem lesz!
A háborúnak annyi!
Azt mondtam, hogy mozgás!
Mindenki le a földszintre.
Azonnal!
Mindenki le a földszintre.
Siessetek!
Gyorsabban.
Rajta!
Ne mozduljatok.
Honnan volt fegyvered?
Kié az a lakás?
Na, kié?
Az enyém.
Ez az övé?
Nála voltak.
Ezt a bűntényt a Vöröshadsereg ellen követték el.
Sokáig éljen a Führer.
Végezzétek ki.
Mind a pokolra fogtok jutni.
Tudott valaki a fegyverekről?
- Nem. - Menjenek vissza a lakásokba.
Mind kivégezni őket!
Indulás azonnal.
Állj.
Ezek hazudnak, mindannyian!
Lelőni őket.
Add át ezt a nőt.
Ez Hitler szukája.
Megértetted a parancsot?
Nem.
Először is ki kell hallgatni.
Megértetted?
Mit csinálsz , testvér?
Ez a nő egy fegyveres katonát rejtegetett.
Ennek a büntetése halál.
Lelépni, azonnal!
Erről jelentést fogok írni.
Égessétek meg őket elevenen!
Hogy tehetted kockára az életünket egy ilyen miatt? Szépen rászedtek minket.
Áruló!
Miénk egész Berlin! A Hotel Adlon, Wedding, Kaiserdamm!
Vörös zászlókba öltözött az egész.
Vörös zászlókba. Erős zászlók, jó minőségűek.
Mi van?
Perpatvar volt?
Mit keresel itt?
Tűnj el a szemem elől.
Hé, mi van?
A győzelemre, parancsnok.
Sztálinra és a Győzelmünkre.
Várj, az embereiddel kell maradnod.
A háborúnak vége.
Tessék. Most kaptam ezeket.
Nézzétek...
Ljubától, Marinától, Olgától.
Mind szerelmesek belém,
Mindannyian.
Minden rendben van?
Akarsz valamit enni?
Tessék. Mi a jobb? Te mondd meg. Az ő farka vagy az én biciklim?
Te pedig, kifelé innen...
mielőtt keresztül lövöm a mogyoróidat!
Mind, figyeljetek!
Ünnepelni fogunk.
Mindenki jöjjön, az egész ház.
Ez parancs!
A ti Hitleretek, nem emberi lény. Egy mocskos szardarab.
Nem emberi lény.
Ürülék!
Lenchen, Lenchen! Figyelj, az emeleten!
Mindenki jöjjön, azonnal.
Ez parancs!
Töltsd tele.
Mit álldogáltok csak ott?
Vendégségbe jöttünk.
Mitől féltek?
Nézz csak le, oda. Mit látsz ott?
Katonákat.
Orosz katonákat! Fenevadakat vagy vadállatokat, ahogy ti hívtok minket.
És igazatok is van.
Egyikünk sem habozna, egyetlen percet sem, ha egy német katonát lőhetnénk le.
A ti véretek szárad az egyenruháinkon.
Ahogy már az lenni szokott. De egyikük sem akart háborúzni!
A legtöbbjük még csak nem is tudott arról, hogy létezik Németország.
Most gyere csak velem.
Mi történik itt?
Óvatosan kérem, ez mahagóni.
Gyere csak velem!
- Te is táncolj. Táncolni! - Hogy meri ezt?
Ez az én nappalim és nem táncterem.
Megértette?
- Ez fantasztikus. - Nem táncterem!
Igyunk snapszot, vodkát. A snapsz finom.
Te.
Énekelni? Most azt akarja tőlem, hogy énekeljek. Nem fogok énekelni.
- Mit akarsz? - Nos, szerintem találgassál.
Nem.
Mit jelent az, hogy "nem"?
Ez itt Európa! Ez itt Európa!
Igyatok, igyatok.
Miért ne?
Figyellek ám téged.
És te? Nem vagy senkivel.
Nos, lehet, hogy majd legközelebb.
Nektek.
Anatolnak hívnak.
- Tudom. - Bärbel.
A szívem diktálja: Bärbel.
Bärbel, Bärbel, Bärbel.
Hegedülni szoktam.
- Hegedű. - Hegedülni?
Zongorán is játszol?
Zenekarban játszottam, de már nem.
Elveszett az a hegedű.
Az jó. Én is szeretek zongorázni.
Miért nem mész fel az emeletre?
- Felmenjek? - Igen, biztosan jól szórakoznak.
Mindnyájunknak szüksége van arra.
Te is feljössz velem?
Majd később.
- De biztosan? - Persze.
Nagyon jó, hogy itt vagy.
Magamhoz akarlak szorítani
egész életemben.
Én itt vagyok, te pedig Moszkvában élsz.
Nincs senkinek sem ilyen hosszú karja.
Próbáljuk ki.
Az őrnagy megkérte, hogy szólítsam Andrejnek. "Miért ne?", kérdeztem.
"A háborúnak vége." Hosszú ideig nézett a szemembe.
"Minden újszülött újabb háborúért sír fel"," mondta.
És nincs senki, sem ember vagy nemzet, aki ezt az ördögi kört megtörheti,
Csak a halál.
Ne olyan gyorsan, felfordul a gyomrom.
Gee.
Figyelem, figyelem.
És most közkívánatra...
A "Szerelmes vagyok beléd."
Bärbel.
Táncolni.
Rajta, kezdjük.
Nem emberek vagyunk többé, már csak "népesség" vagyunk.
Az egyénekről beszélek, akik belülről alakítanak egy demokráciát.
Azok, akik ellenőrzik a gazdasági folyamatot. A gazdasági felemelkedést.
Táncolni, táncolni, ti is gyertek.
Azt hiszem, hogy itt, most kiváló képet kaphatunk.
Európa országai szétrepesztik a határaikat,
És magasabb szintű térségekké egyesülnek. A győzelem sohasem látott hatalommal jár,
akárcsak Napóleon esetében, újraszabja a világ politikai térképét.
Szóval akkor szovjetköztársaság lesz belőlünk tervgazdasággal, mi?
Köszönöm.
Nos, Hoch úr, minden rendben van? Ugye, most gyakorlatiasan kell gondolkodnunk.
Minden nap újrakezdjük az életünket, és hamarosan beleszokunk a mulatságba is.
Lassabban.
Igyál.
A Szovjetunió éppen csak megkezdte a fejlődését.
A jövő majd igazolja ezt.
Te szereted a szülőhazádat.
Ahogy én is az enyémet.
Édesanyám egyszer azt mondta, hogy egy napon
olyan férfihez megyek hozzá, aki tud zongorázni.
Mindenki csodálja az ilyen napokat, mint ez is.
Én nem.
Sohasem.
Nem akarom megtapasztalni őket.
Miért nem?
Ha te nem teszed, Andrej, akkor én mondok neked valamit.
A háború megváltoztatja a szavak értelmét.
A "szerelem"szó nem az, ahogy itt használni szokták.
És mégis,
annak ellenére,
hogy azt akarom, hogy a férjem ugyanazt az asszonyt találja, akit otthonhagyott,
amikor majd visszatér,
arra kérlek, hogy maradj.
Mi nők, amúgy is az életet megélni születünk.
De itt és most, ebben a pillanatban,
fantasztikusan éreztem magamat.
Megyek és hozok neked egy kis teát. Ilse biztosan hagyott egy keveset.
Jó reggelt, Lenchen! Fent van már valaki?
- Hol van Wanja? - Dolgozik.
És a mami?
Ilse?
Ilse.
Ilse, hagyd őt békén.
Gerd, emlékszel? Egy keddi nap volt.
Félixhez mentünk látogatóba.
Éreztük a fák gyantájának illatát.
Aztán egy lepkefelhőn hajtottunk keresztül.
Te ismerted az összesnek a nevét.
A borsólepkének, a királylepkének, a pávaszemnek és a többinek.
Az egyik éppen az út közepén napfürdőzött,
bársonyosan sárgásbarnás volt a szárnyának a szegélye.
Azt mondtad, hogy ez egy gyászlepke.
Annyi minden adatott meg nekem az életemben.
Fölös számmal is.
Az őrnagy elvesztett mindent.
Átkozott orosz idealista.
Oda adott mindent, hogy a világ olyan lehessen, amilyet szeretne.
Egy szovjet apostol.
Tetszik nekem, mégis...
Az a kevés, amit tőlem akart, sokkal több volt, mint amennyire szerettem.
Sokkal több.
Andrej.
Andrej már nem jön soha többé ide.
Áthelyezték.
Hová?
Az nem ismeretes.
Minden jót.
"A madarak olyan csendesek, a harangok is hallgatnak."
Tudod, hogy mi volt itt?
Kérlek, ülj le.
A műteremnek,
vége van, nem?
- Nem egyedül éltem itt. - Tudom.
Az ukránoknak tetszett ez.
Tessék, ezt neked készítettem.
Szégyentelen vagy.
Erre sem vagy tekintettel?
Undorító csak rád nézni is.
Vííí-gyázzz!
- Szeretnék neked köszönetet mondani. - Miért?
Hogy kaptam rá esélyt, hogy megismerjelek.
Vigyázz nagyon magadra.
Hogyan is képzelhettük el az életünket?
Tisztelegj!
"Áthelyezték," ez volt minden, amit elárultak.
Érdemei elismerései mellett, kitüntetésből.
Hogy Szibériába, ki tudja azt?
Gerd.
Gerd, Szerelmem
Mit tehetünk majd?
Visszaforgatjuk az idő kerekét?
Egészen az első elhangzott szavaidig?
"30 percet mindössze", mondtad.
"Adj harminc percet és nem akarsz többé elhagyni engem."
Akkor?
Nos?
Egy szava sem volt.
Két nappal később elment.
Azt sem tudtam, hogy visszatér-e még.
Meglepődtem, hogy nem is nyugtalanított már.
De az is lehet, hogy csak túlságosan elfoglalt voltam.
Tűzkövet kellett szereznem,
fel kellett mosnom a lakás padlóját
és konokul kerestem valami virágot is.
Tegnap azután egy kis lila akácra bukkantam.
Mindenesetre csodálnám, ha Gerd még gondolna rám néha.
Bár sohasem lehet tudni.
Az is lehet, hogy mindkettőnk szíve ugyanazt súgja,
hogy egy napon még megtalálhatjuk egymást.
Amikor az Egy berlini nő naplóját 1959-ben először adták ki,
hatalmas botrányt kavart.
Sokan azt mondták, hogy megalázza és megsérti a német nők becsületét.
A könyv szerzőjét annyira sokkolta a könyvet ért elutasítás és megvetés,
hogy megtiltott minden, életében történő további kiadást.
Ahogy életében, úgy halála után sem derült fény a valódi nevére.
fordította: a haltartájból 2009 decembere 2010 januárja
A forgatókönyv az Anonyma című napló alapján készült.