EN KVINNA I BERLIN
Vem hade kunnat tro det?
Det var den 26 april 1945 som det hände.
Ryska armén omringade Berlin och närmade sig riksdagshuset.
Den dagen kunde man bakom molnen se solen.
Doften av syren från övergivna trädgårdar trängde genom röken.
Hur ska jag börja?
Hur ska jag finna rätt ord?
Som journalist hade jag rest i tolv länder.
Jag hade bott i Moskva, Paris och London. Paris och London var bra.
Men jag åkte tillbaka frivilligt. Jag ville vara med.
Mitt namn spelar ingen roll.
Jag är en av många som trodde på vårt land.
Bara de svaga tvivlade.
Warszawa, Bryssel, Paris. Vi segrar och segrar
Ryssarna saknar ledarskap. Innan de har återställt ordningen-
knackar vi på porten till Moskva.
"Förlåt att jag tränger mig på, men det är ju krig."
Gerd hatade bangårdar. När han gick ekade hans stövlar i huset.
Vi var övertygade om att ha rätt. Vi andades samma luft-
-och vi var mitt i det.
Han hjälpte mig med rocken. -Ryssarna blir överraskade.
Vi var på Sorbonne, och pladdrade på franska.
Han trodde att jag var en av de stora blonda svenskorna.
Sen tog jag ett litet steg för att gå i takt med honom-
och sen stannade han till och sa:
"Une fille du führer." Då var den bekantskapen över. Så synd.
Ett ögonblick. Stäng av musiken, tack.
Låt oss för ett ögonblick tänka på våra män-
som just nu är utspridda över Europa.
Så kan de också bli en del av vår kväll.
Försvinn!
Spring! Spring! Bort!
Bort!
Kom här!
Snabbare!
Vänta på mig! -Försiktigt. Ner med huvudet.
Det är där. -Vänta på mig!
Inga uniformer och vapen, för då skjuter de oss.
Felix, var är du?
Felix?
Var är han?
Det kommer inga order mer. Ingenting.
Ingen bryr sig om oss.
Lenchen, var är du?
I Wedding skickar de redan ut barn mot dem.
Ryss-svin.
Det var bokhandlarna. Ibland talade de franska.
Det är apotekaränkan. Hennes man hade botat Hindenburgs huvudvärk.
Det är över nu.
Nu kliver man över de döda för att få tag på en burk marmelad.
Det är den stillsamma fru Binder. Musiker.
Hennes man är saknad.
Kan inte någon hjälpa till? Hon får inte luft.
Se på mig.
Jag ska skriva ner allt. Berätta.
Och, Gerd, du ska läsa det.
Får jag bjuda er på något?
Gärna.
Hon är från Schlesien. Hon klarar inte mer.
Fort.
In under, fort.
Mamma? -Var inte rädd, jag är här.
Halt!
Lystring, lystring. Alla boende i detta område-
-måste genast lämna in sina vapen.
Detta är den sista varningen. Lystring, lystring.
Detta är den sista varningen.
Framåt! Där!
Följ mig!
Upp! -Se upp!
Misha är skjuten!
Låt honom ligga! -Se upp!
Du har.
Han, hon, den, det har...
Kom igen!
Försiktigt! In här!
Kamrat överste, vi är nästan framme vid Potsdams station.
Vi skulle fortsätta till riksdagen, men vi stannar här!
Ja, kamrat överste.
Vi stannar här! -Vi skulle ju fortsätta.
Ska vi inte till riksdagen? -Vi stannar inte här, för tusan!
Det är en order!
Vi drar oss tillbaka. Säkra flankerna!
Förstått?
Soldater, officerare?
Vapen?
Soldater, officerare?
Vi får snart se...
Har någon vapen?
Iväg med er. Alla ut!
Ut med er! -Ryss-skitar...
Upp!
Vad är det ni vill?
Ryska?
Kom. Kom.
Mat.
Kriget är slut.
Frun, kom. Mat.
Kriget är slut, frun.
Inte rädd. Inte rädd.
Vi ska inte begravas här.
Frun, kom.
Inte rädd.
Kom, kom. Skaka inte så där. Bra. Kom.
Hej, vackra damer. Kom här. -Kom, kom.
Om ni är snälla får ni något att äta.
Potatis. Mycket gott.
Får jag?
Vem vet hur den här fungerar?
Där är de, våra sovjetiska befriare.
De är så glada och förvånade över att de har kommit så långt.
Jag känner dem och deras sandaler, byar och slarviga nybyggen,-
-som de är så stolta över.
De är helt ogenerade.
Stanna, svin.
Försvinn!
Prova med piss. -Sluta nu.
Nej, allvar. -Ditt piss är för gammalt.
Jag botade min general i Leningrad med piss.
Du ljuger. -Det är dagsens sanning.
Vad gör de?
Varsågod.
Har du man?
Man och två barn.
Följ med ändå.
Fort. Fort!
Släpp fram mig!
Nej, nej! Svin!
De hör inte hemma här.
Jag har inte gjort något! Släpp mig!
Gör dig inte till så där.
De flesta av mina kära landsmän är duktiga på att rädda sig själva.
Den schlesiska flickan var ett lätt offer.
Fru Hitler.
Gamla slyna.
Ska du till führern?
Fort. Takvåningen till höger. Fort, gå!
Ta den här och gå.
Gå!
Säg något. Ni talar ryska. Ni kan inte bara lämna mig i sticket.
Soldat.
Varför väljer du en kvinna som inte vill ha dig?
Villiga kvinnor är orena.
Släpp ut mig. Släpp ut mig.
Släpp ut mig, era svin!
Inte än.
Var? -Vi är snart där.
Halt! Stanna här! Stanna här!
Befälhavare? Jag söker en befälhavare.
Vad är det?
Är ni befälhavare?
Vi behöver hjälp.
Är ni befälhavare?
Alla här är befälhavare.
Vem av oss önskar ni?
Herr major, vi behöver er hjälp.
Alla våra män är friska.
Fru Hitler!
Vårt land är borta.
Gerd, minns du dina första ord?
“En halvtimme.”
"Ger ni mig en halvtimme, så lämnar ni mig aldrig."
Gud står oss bi.
Det här är bakre hallen.
Änkan erbjöd mig husrum. Hon tog mig i handen-
-och ledde mig in i sin förvånansvärt intakta lägenhet.
Jag ville gärna bo där.
Här kan ni bo ett tag.
Flytten var enkel. Ett par steg upp till min takvåning-
-en blus, ett par böcker och mina anteckningar.
Om ni vill så kan ni bo här. -Det gör jag gärna.
Var rädd om er.
Jag borde sett mig bättre omkring-
-men vi vet ju inte allt. Och så började historien.
Det var säkert fint här.
Hur hittade du mig?
Jag sökte igenom alla källare.
Hur ofta?
Ofta.
Flodens stränder är gröna, träden andas fritt och lätt.
Vi marscherar modigt vidare mot det sista slaget i detta krig.
Det var lång väg till denna maj, mycket kraft och mod har det kostat.
Men nu är vi fria och stolta håller vi vakt.
Hell dig, maj!
Våra soldater och amerikanska vapen är borta.
Ja.
I går vid pumpen stod jag i kön när det kom en man.
Två gånger järnkorset och tyska korsett guld.
Han tog galant min hink-
och jag sa: "Vilken ära."
Då sa han: "Ni måste vara stark, frun"-
"för om ryssarna gör mot oss som vi har gjort mot dem"...
Och sen sa han:
"Då kommer det i en snar framtid att inte finnas några tyskar mer."
"Snar framtid"? Det säger ju ingen.
Hallå, slavar!
Vi är i Berlin! Vi har klarat det!
Jag har en fråga. Hur säger man:
"Ursäkta, har ni en ordbok?"
För det som han vill behövs ingen ordbok.
Lenchen!
Följ med. Följ med.
Följa med? Vart?
Under dagarna som följde stormades vårt hus dag och natt.
En kvinna hängde sig och en annan blev skjuten.
Ingen skonades.
Alla känslor var döda.
Var håller ni hus? -Kom upp!
Berlin tillhör oss. Tyskland tillhör oss. För evigt.
Vad har du där? -En karta.
Fortare! -Du går till vänster.
Vart ska ni? Kom hit till oss.
Kom.
Upp trälar uti alla stater, som hungern bojor lagt uppå.
Det dånar uti rättens krater, snart skall utbrottets timma slå.
Bort med er, bort!
Jag...
Jag...älskar...dig!
God dag.
Snälla, låt bli!
Jag kommer tillbaka, min sköna.
Jag kommer tillbaka.
Jag är en ung människa.
Ni skrämde mig.
Vi ska överleva det här.
Till varje pris.
Vart ska du?
Vi är ju här.
Vem letar du efter?
Staben.
Var är de nu, våra räddare? Den stora armén.
Förut var krig och död bara för män. Det är det slut med sen länge.
Jäkla ryssar. Officer, general.
Jag väljer den högsta rangen.
Men från och med nu vill jag själv bestämma vem som får mig.
Nej, nej. Gå ut härifrån. Det är fortfarande min säng.
Du kan skydda oss från soffan. Slå upp det: skydda.
Så... Så behöver du inte sova i min säng.
Förstår du?
Var är majoren? -Vänta här.
Fröken! Vem söker du?
Varför ser du så sur ut, blondin?
Vad sägs om att tvåla in mig på ryggen?
Med vem vill ni prata?
Med er.
Gå ut.
Får jag sätta mig?
Nej.
I går stormades vårt hus...
...och flera kvinnor blev våldtagna.
Det vet jag inget om.
Det är er plikt att hjälpa.
Hjälpa vem?
De mina eller de era?
Mig.
Dessa få minuter..
Vad betyder de?
Det är inte lönt.
Du talar ryska?
Vad letar... Vem letar du efter?
En officer?
De är alla hos sina damer.
Herr löjtnant, får jag prata med er?
I vårt hus är flera balkonger minerade.
Kan ni hjälpa oss?
Så synd.
Fröken?
Du, jag? I kväll?
Jag Anatol.
"Du, jag" - så enkelt är det.
I det ögonblicket svor jag-
-att inget och ingen skulle beröra mig-
-vad som än hände.
Du måste gå nu. Till dina vänner.
Det där är min man.
Förstår du inte det?
Min...make. Det måste du ju förstå.
Alla människor är usla.
Jag förstår inte vad han säger. Det går ju inte.
Vad gör ni? Det är mahogny.
Lugna ner dig och kila ut i köket.
Skål för segern. Skål för oss.
Jag Charkov. -Han kommer från Charkov.
Charkov. Jag handelsutbildad. Bokhållare.
Bokhållare? Fantastiskt. Det är jag med.
Du är bokhållare. Vi är bokhållare!
Allt är bra.
Sånt är livet, förstår du. Du vackra.
De är trevliga, ryssarna. Så fulla av liv.
Kriget driver mig till vansinne. -Exakt.
När jag kommer hem till Charkov-
gifter jag mig och bygger ett hus.
Sen ska jag arbeta på kolchosen.
Är ni yrkesmilitär? -Nej.
Jag...
...mjölkeri. Mjölk. Ko.
Det är ju intressant. -Intressant? Mjölka och mjölka.
Det är rena skiten. Se på mina medaljer.
Det där är ingenting.
Det här är en riktig trofé.
Nej, det är det inte. Titta här.
Det här är en trofé-
som fröknarna kan kyssa.
Var toalett? -I hallen.
Vill ni ha något mer att äta?
Dig.
Vill du ha min korv? En korv är en korv.
Varför Ryssland?
Vad tog det åt er?
Varför Ryssland?
Det här är major... Namnet har jag tyvärr glömt.
Han är bataljonsbefälhavare. De har inga kommendanter.
Visste ni att tyska är det första främmande språk som de lär sig?
Det måste bryta ut ett krig innan man får veta sånt.
Kan jag göra något för er?
Hör du, mongol.
Kom du hit ända från Moskva för att hämta vatten till en tysk?
Eller badar vår major i rosenvatten?
Tyskt fabrikat.
Jag har ansvaret för majoren.
Gå in bara. Jag kommer strax. Gå då.
Gå, gå, mongol.
Spring, spring, spring.
Spring nu, mongol.
Sen damp det ner en bomb i grannens trädgård.
Hela huset blev till pinnved.
Och deras gödsvin sprängdes i småbitar.
Det var så klart oätligt.
Här.
Släpp, Mascha.
Ursäkta mitt uppförande. -Gå nu.
Berlin är vårt. Här!
Jag har sagt åt alla att gå.
Kan jag sätta mig?
Kom till mig.
Som ni vill.
Inte?
Våldtäkterna fortsätter.
De begås överallt. I varenda lägenhet.
Vi är nu ryssar och står till tjänst.
Men vi kvinnor måste tiga.
Annars vill ingen man någonsin ha oss mer.
Arma Tyskland.
Tyska soldater, sitt!
Fyra. Fyra kvinnor.
Hela Berlin är en bordell.
Det här har jag hittat. De har allt.
De har smycken och pengar Och hus.
Och de för krig. Vilka svin.
Nu räcker det!
Vad jag tycker om dem?
Ibland tänker jag att jag kan stå ut med vad som helst-
-så länge det drabbar mig utifrån-
-och inte ligger i bakhåll i mitt hjärta.
Jag klarar mig-
-och min ryska blir bättre.
Var det någon? -Nej.
Vilket mottagande.
Jag tog med en kavaljer till er.
Anatol är zigenare.
Han kommer och går som han vill. Inget skydd.
Min solstråle.
Tror du...
Tror du att führern lämnar oss i sticket?
Nej, aldrig.
Här
Är det allt?
Jag har så ont i huvudet.
Vart ska du?
Jag ska hitta något att äta åt dig, om det så är det sista jag gör.
Varför riksdagen? Jag ger blanka fan i riksdagen.
Sen slet han tag i mig och kastade mig på sängen.
Sen blev han plötsligt enformig. Som en liten hund.
Och efteråt gav han mig en komplimang. Han sa:
"Ukrainskor är så"-
"och du är så."
Men han stank så ur munnen.
Jaså, det är ni. -God morgon. Vi kommer med frukost.
Nästa morgon, när kriget rasade ett par gator bort-
-kom majoren med alla sina män.
God morgon.
Änkan som kunde köpas för en bit fläsk-
-surrade runt som ett litet bi.
Eckart, vår Volkssturm-man, var redo att kapitulera.
Rysk häst. -Vad är det här?
Socker. Vi har socker. Och fläsk och salami...
Stor glädje. Men inte för alla.
Sen kom kavalleriet, vajande rockar, höjd sabel och frustande hästar.
När en häst stormar fram är det med en ohygglig kraft.
Hela denna lavin av hästar stormade mot pansar, artilleri, kulsprutor.
Alla stupade. -Alla?
Ni hade fler soldater, men de gav upp.
De tyska trupperna. Soldater. De var skräckslagna.
Var inte ohövlig. -Det var inte vi som började.
Sätt dig ner och sluta förnärma våra värdar.
Jag - Kaukasus.
Stora berg, så vackra.
Sol, berg och blå himmel.
Vackra danser och kvinnor.
Söta som vindruvor.
Och Pusjkin. Han förvisades dit.
Jag struntar i Pusjkin. Jag vill bara hem. Förstår du?
Hem till min fru och mina barn.
Förstår du? Och så säger du Pusjkin.
Jag saknar min fru. Min fru.
Förstår du?
Vad vet ni om fascism?
Fascism?
Det kommer av "fasces".
Ett spö-knippe. Det är ett mycket gammalt romerskt ord.
Skål för vår värdinna. En klok kvinna.
Som du. Du är också klok.
Men jag är ingen kvinna. -För den tysk-ryska vänskapen.
Alla upp! Fort! Skynda er!
Sök igenom alla lägenheter!
Din förbannade svinpäls! Usla svin!
Sluta!
Du vet Stalins order. Sluta nu.
Och om jag inte slutar då? Skjuter du mig?
Det gör jag om jag måste.
Han handlar på min order.
En ung tysk har stulit mat.
Han är beväpnad.
Vem bor där uppe?
Vem bor där?
Bor det någon där uppe?
Nej.
Du ljuger. Du är en lögnaktig sugga.
Jag skiter på Tyskland och Berlin.
Vi besegrade dem! Och jag skiter på dem!
Ur vägen!
Jag ska döda dig, ditt svin!
Alla som har ett vapen eller gömmer någon-
som har ett vapen, blir skjutna.
Deras hus jämnas med marken.
Det förlåter de er aldrig.
Kan jag få något att dricka?
Du måste härifrån.
Vad vill ni här?
Jag vill inte till Sibirien. Jag vill inte.
De följande dagarna kom och gick majoren.
Mycket skydd för alla.
Han hade med sig stearinljus och cigarrer till alla-
-som änkan snabbt gömde i sitt köksskåp.
En ny tid började.
Många ryssar lekte gärna jultomte och varför skulle vi stoppa dem?
Det är för mycket.
Majoren talade vårdad ryska och berättade mer än jag ville veta.
Jag kände till hans konto, hans föräldrar och hans bröders namn.
I dag är ni vår gäst.
Sätt er.
De är så gammaldags. Jag älskar att ta på honom.
Kriget gick vidare.
Medan våra män skickades till Sibirien-
-sökte många kvinnor beskydd och blev därför tabubelagda.
Försiktigt. Det är en Singer.
Vi är snart framme.
In och ut hela tiden. Det är rena järnvägsstationen.
Mussolini är död. Han hängdes. -Rätt åt honom!
Skål.
Knappt hade Andrej gått förrän Anatol utnyttjade sin besöksrätt.
Jag var paniskt rädd för att de skulle träffa varandra.
Jag kan inte säga att majoren våldtar mig.
Jag står till hans tjänst.
Ett fnask? Kanske.
Jag har bara en gång mött en sådan kvinna.
Folk sa att jag inte skulle prata med en dålig flicka.
Vad betyder det? "Dålig".
Unga fröken!
Nej. Nej...!
Där kommer hon strosande som om inget hade hänt.
Hur många gånger? -Fyra gånger. Och du?
Kom!
Jag trodde inte att jag skulle få se dig igen. Du ser kry ut.
Kvittengelé. Äkta Bordeaux.
Så flott. Ni är vana vid det bästa. -Det kan man säga.
Jag är så glad att du är här.
Elkes besök gladde oss alla. Majorens män vakade över oss-
-så att vi ostört kunde dricka hans te. Det gjorde så gott.
Vart ska du? -Det angår inte dig.
Du kommer inte in. -Vad finns där inne?
Då sa jag: "Unge man."
"Geväret där, på er axel, kan också brinna av."
Jag gick upp för trappan och två trappor upp for en ut.
Han slet tag i mitt hår och frågade: "Du syfilis?"
Och jag svarade skräckslaget att jag inte hade det.
Vilken idiot.
Och din man? -Han var där första gången.
Vad tycker ni om våra kavaljerer? -Eländiga.
Ingen fantasi.
Hemma har de den senaste planekonomin-
men ifråga om erotik är de som Adam och Eva.
Just så sa jag till min man.
Med så lite mat är våra män inte så mycket värda heller.
Ett bra kärleksliv kräver regelbundna måltider.
Mitt centrum är magen.
Utan mat och dryck duger inte hjälten.
Hjärta, smärta, skål för oss. Vem vet när vi är samlade igen?
Försiktigt. Det är varmt.
Det är en äppelpaj. -Ja, med smuldeg.
Det är så att änglarna sjunger.
Du är i mitt hjärta
du är i mitt sinn´
du vållar mig smärta
kan du ej släppa mig in?
Kan du ej släppa mig in?
Våra män är inte mycket värda. De är så svaga.
Det svaga könet.
Har du hört något från Gerd?
Jag har en fråga till om syfilis. -Herregud.
Hur märker man det egentligen? -Det kliar och bränns.
Och små knölar. -Det kommer först senare.
Det vet jag från ett lexikon.
Ett lexikon!
Här. En amerikan gav det till mig.
Tugga, tugga!
Tugga nu.
Amerikaner.
De är vackra som på film.
Hon är vacker som på film.
Nu går jag.
Säg till henne att jag kommer tillbaka!
Hör du det?
Vad är det? -Kapitulationen.
Kan vi räkna med er?
Bara den här dagen?
Jag kommer att vara här.
Vart ger ni er av...efteråt?
Dit där man behöver mig.
En speciell kväll med majoren. Bra samtal.
Han sa att jag var fantastisk. Allt annat struntar han i.
Till skillnad från tyska män sätter ryska män värde på bildade kvinnor.
Men kriget är inte slut än.
Ursäkta. Har ni tid ett ögonblick?
Vi behöver er hjälp.
Jösses, barn, ut med er nu. Vi ska bygga klart ert torn.
Det är han.
God dag.
Talar du ryska?
Tolka.
De tyska soldaterna i min by...
...dödade alla barnen.
De tog dem...
...och stack dem.
De höll dem i fötterna.
De slungade dem...
...mot väggarna.
De krossade deras skallar.
Är det ett rykte eller såg du det med egna ögon?
Jag såg det.
Varför har du så bråttom? Har du glömt dina underbyxor?
Gå nu.
Ni talar ju ryska. Säg till honom att jag har familj.
Ni talar ju ryska.
Vart ska ni?
Jag har väntat på er.
Vad är det med er?
Kamrat major!
Det går rykten om Tysklands kapitulation.
Det gamla Tyskland går mot sitt slut.
Rör honom inte.
Han kommer till mig. Jag kommer inte till honom.
Försvinn. -Varför?
Ert folk hängde hans fru.
Lystring, lystring.
Den 30 april 1945 begick führern självmord.
Han har lämnat oss, som svurit honom vår trohet, i sticket.
Führern befallde oss att vi skulle kämpa för Berlin-
men bristen på artilleri och ammunition-
och läget som sådant gör denna insats meningslös.
Varje timme som vi fortsätter strida-
förlänger vi lidandet för Berlins civilbefolkning-
och för våra skadade.
Alla som stupar i strid nu gör sitt offer förgäves.
I samförstånd med ledningen för de sovjetiska styrkorna-
-beordrar jag alla att genast lägga ner sina vapen.
Weidling, artillerigeneral-
och befälhavare för försvarsområde Berlin.
Kamrater, soldater och officerare i den åttonde gardesarmén!
I dag på morgonen har Berlingarnisonen kapitulerat!
Berlin...
...har fallit.
Vad var det jag sa?
Jag far tillbaka. Till de mina.
Till Sibirien?
Och vi?
Prata med mig, Friedrich. Snälla.
Prata med mig.
Jag väntade på dig.
Jag har bett-
och hoppats-
och bett och hoppats.
Och nu vill jag-
att du stannar här för min skull.
Hurra! För segern! Berlin har fallit!
Leve Röda armén! Leve Stalin! Stalin!
Vad har vi här? Två hälleflundror.
Det är ju otroligt.
Hitler, Goebbels - kaputt!
Låt oss dricka.
Kapitulation. Det har alltså gått så långt.
Kriget är slut.
Vi kvinnor har väntat på detta ögonblick, men ändå...
Ett bittert, bittert nederlag.
Allt fler människor berättar om fasansfulla saker.
Jag förnimmer något främmande och nästan ofattbart i luften.
Ont och hotfullt.
Jag vill helst inte tänka på det.
Allt är slut. -Det vet jag inte.
Jag är rädd att olyckan har livlig fantasi.
Hör ni? De dricker och röker som män.
I den ryska armén finns det en miljon kvinnor.
De kommer överallt ifrån. Vi har inga uniformer till dem.
Stövlarna är på tok för stora. Skjortor och rockar... En katastrof.
En av dem kom till mig, jag tror att hon hette Luba, och sa:
"Kamrat major, jag tror att jag stupar i dag. Ge mig nya kläder."
Jag sa: "Nej. Du har varit här för länge. Kulorna missar dig."
Två timmar senare kom hon tillbaka. Och igen.
Då sa jag ja. Hon fick en ny skjorta-
med band här.
Vit som snö. Den var helt blodig.
Alla kvinnliga soldater är rädda för att inte vara vackra i döden.
Är ni fascist?
Och bataljonsbefälhavaren?
Det gillar jag med er mongoler.
Inte ett ord för mycket.
I 1678 dagar har jag varit ute i krig.
Och nu...
Hon är en hora. Inte sant?
Hela huset är en bordell!
Vänd dig om. Nu!
Du följer med! -Ditt svin!
En pistol, va?
Fred, va?
Kriget är slut!
Framåt, sa jag! Alla ner! Fort! Fortare!
Alla ner! Fortare!
Gå!
Stanna!
Var är vapnen?
Vem tillhör lägenheten?
Vem?
Mig.
Är det hennes? -Det är hennes.
Länge leve führern.
Döda henne.
Dö, allihop!
Kände ni till vapnen?
Nej.
Gå in i era lägenheter. Gå!
De ljuger hela högen. Skjut dem.
Glöm henne. Hon är fascist.
Har ni förstått? -Nej. Först måste hon förhöras.
Har ni förstått?
Hon har gömt beväpnade soldater. Det blir man skjuten för!
Gå!
Jag måste rapportera det.
Bränn dem!
Hur kunde ni ta den risken? Förrådda och prisgivna är vi nu.
...det fascistiska odjuret har utplånats i sin egen håla.
Berlins garnison har kapitulerat!
Förrädare!
Jag har varit i hela Berlin. Hotell Adlon, Wedding, Kaiserdamm.
Röda flaggor överallt.
Vackra, röda flaggor av god kvalitet.
Vad är det?
Bråk?
Glo inte! Gå härifrån!
Vad är det?
För segern, befälhavare. För Stalin.
Vänta. Stanna här hos de era. -Kriget är slut.
De här har jag fått.
Lyoba, Marina, Olga.
De älskar mig allihop. Allihop.
Allt bra?
Vill du ha något att äta?
Här. Vilket är bäst?
Hans lem eller min cykel?
Ut, innan jag krossar dina kulor.
Vad är det? Vi ska fira och alla ska vara med.
Hela huset! Det är en order!
Hitler är ingen människa. Han är en stinkande skit.
Ingen människa. En skit.
Lenchen, de bråkar där uppe!
Kom hit! Det är en order!
Häll upp.
Varför står ni bara där? Vi har gäster.
Varför är ni rädda?
Titta där nere. Vad ser ni?
Soldater.
Ryssar. Bestar. Eller djur, som ni säger.
Och det stämmer. Ingen av oss hade tvekat en sekund-
inför att skjuta en tysk.
Ert blod finns på våra uniformer och det är bra.
Ingen av dem ville ha detta krig.
De flesta visste inte ens vad Tyskland är.
Och nu följer ni med.
Vad försiggår här? Försiktigt, det är mahogny!
Släpp mig! -Dansa.
Du ska dansa.
Det är mitt vardagsrum och inget danshak.
Förstår du? -Det är fantastiskt.
Drick snaps. Vodka. Snaps är gott.
Du...
Sjunga? Han vill att jag ska sjunga, men jag sjunger inte.
Vad vill han? -Vad tror du?
Nej. -Vad då, nej?
Det här är Europa. Europa!
Drick nu.
Varför inte? Jag tittar på dig. Och du? Ingenting.
Nästa gång.
Skål.
Jag Anatol.
Det vet jag.
Bärbel, mitt hjärta ropar.
Jag spelar fiol.
Violin. Violin? -Spelar du piano?
I en orkester. Men inte mer. Fiolen är borta.
Det är bra. Jag vill också spela piano.
Varför går du inte upp?
Ska jag?
Varför inte?
Det behöver vi alla.
Följer du med?
Senare.
Säkert?
Det är härligt att du är här.
Jag vill omfamna er. Livet ut.
Jag här, ni i Moskva?
Så långa armar har ingen.
Försök ändå.
Majoren bad mig kalla honom Andrej. "Varför inte?" sa jag.
"Kriget är slut." Han tittade länge på mig.
"Varje nyfött barn skriker efter krig", sa han.
“Ingen, varken människa eller nation, kan stoppa denna cykel."
"Det kan bara döden."
Inte så fort!
Lystring, lystring!
Och nu ska vi höra melodin "Jag är förälskad i dig."
Dansa nu!
Kom.
Vi är inte längre ett folk, utan en befolkning.
Individer i en demokrati-
som formerar sig och duktigt skapar uppsvinget.
Dansa, dansa! Kom!
Det måste ses i ett större perspektiv.
Europas landgränser kommer att sprängas och länderna växa ihop.
De segrande stormakterna kommer som Napoleon att avskaffa nationerna...
Och vi blir en sovjetrepublik med vansinnig planekonomi.
Men nu är det över, herr Hoch. Nu måste vi se praktiskt på allt.
Drick, drick!
Sovjetunionen har bara börjat sin utveckling.
Vi får se vad som händer.
Ni älskar ert land.
Och jag älskar mitt land.
Min mamma sa-
att jag skulle gifta mig med en man som spelade piano.
Alla undrade hur den här dagen skulle bli.
Inte jag. Aldrig jag.
Jag ville inte uppleva den.
Varför inte?
Om ni inte vill berätta så berättar jag det för er, Andrej.
Kriget...
förändrar orden.
Kärleken...
...är inte längre vad den var.
Men ändå...
Ändå önskar jag-
att min man återfinner den fru-
som han lämnade.
Stanna!
Vi kvinnor är märkta för livet.
Men just nu och här, i detta ögonblick-
-mår jag riktigt bra.
Jag sätter på te till oss. Ilse har lite undanstoppat.
God morgon, Lenchen. Är någon annan uppe?
Var är Wanja? -På arbetet.
Och mamma?
Ilse?
Ilse, kom här.
Gerd, minns du det? Det var en tisdag.
Man kände doften av kåda.
Vi stod i ett moln av fjärilar.
Och du kunde namnen på alla.
Blåvinge, citronfjäril-
-eldfågel, svanstjärt och många andra.
En fjäril satt och solade på vägen. Brun och gul med en blå kant.
Den kallade du sorgmantel.
Det har varit så många saker i mitt liv.
Majoren har förlorat allt. Fördömda ryska idealist.
Han ser sig själv som han tycker att världen ska vara.
Den sovjetiska aposteln.
Men jag tycker om honom.
Ju mindre han vill ha mig, desto mer tycker jag om honom.
Mycket.
Andrej.
Andrej är inte kvar här.
Förflyttad.
Vart?
Okänt.
Adjö.
Fåglarna är tysta, klockorna ringer inte.
Så heter det väl?
Sätt dig.
Takvåningen...
Är den borta?
Jag bor inte ensam här. -Det vet jag.
Ukrainskor är så...
Här, det är till dig.
Ni är skamlösa. Förstår ni inte det?
Det är vidrigt att se er.
Givakt!
Jag vill tacka er. -För vad?
För att jag fick lära känna er.
Var rädd om er.
Hur ska vi kunna leva vidare?
Förflyttad - det kallar de det.
I värdighet och ära.
Till Sibirien? Vem vet?
Gerd.
Min älskade Gerd.
Vad ska vi göra?
Skruva tillbaka klockan?
Tillbaka till dina allra första ord?
"En halvtimme", sa du.
"Ger ni mig en halvtimme, så lämnar ni mig aldrig."
Vad är det?
Inget svar.
Två dagar senare var han borta. Jag vet inte om han kommer tillbaka.
Jag undrar varför jag inte är mer ledsen.
Men jag har så mycket att göra. Jag måste skaffa ett nytt elddon.
Jag måste torka upp pölarna i våningen och hitta något grönt.
I går hittade jag syrener.
Om Gerd fortfarande tänker på mig? Vem vet?
Kanske talar hans hjärta igen och vi möts igen.
Någon gång.
När Anonymas dagbok "En kvinna i Berlin" gavs ut i Tyskland 1959-
väckte den stort ogillande. Man sa att den kränkte tyskornas heder.
I chock över den våldsamma reaktionen förbjöd författaren till sin död-
ytterligare utgivning av boken. Därefter skulle hon förbli anonym.
Text: Scandinavian Text Service 2009