ДВІЙНИК
Льєж, Бельгія
Вагон номер шість. Уже їдемо.
4-Альфа. Повторюю, 4-Альфа.
Місце біля вікна. Скрізь охоронці.
Прийнято.
Швидкість?
Постійна, 238 км на годину.
З тобою все гаразд?
Люблю вбивати поганих хлопців.
Зачекай!
Цивільна перешкода. Повторюю: цивільні.
-Чисто. -Підтверджую.
Чисто. Підтверджую.
Чорт.
Доставка на ту саму адресу?
Так точно.
Гаразд.
Ти перевершив самого себе. Я вражений.
Куди я влучив?
У шию.
На поїзді під час руху.
Ти зняв на відео?
Так, зняв. Я й усі інші. Дивися.
-Видали його. -Генрі.
Та ну, слухай.
Чотири стрільці облажалися, перш ніж ти його уклав.
Чотири. Кожен – профі.
А ти його зняв!
Гарно було. Я розчулився. Аж сльозу пустив.
Видали.
Видалю. Гаразд.
Лагуна Баттермілк, штат Джорджія
Сигналізація периметр порушено
Я не можу.
Як справи, брате?
Усе гаразд?
Я влучив йому в шию. Але цілився в голову.
На іншій роботі є право схибити. Але не на цій.
Ти найкращий наш працівник. Кращих за тебе нема.
Повір, я шукаю.
Не содової. Не сьогодні.
-Тобто? -Давай пива.
Ти впевнений?
-Ти йдеш у відставку? -Так точно.
Тоді впевнений.
Гаразд.
Багато хто вміє стріляти, Деле.
Вони не ти.
У них немає твоєї історії.
Ця історія може створити проблеми.
Генрі.
Ми з тобою багато пережили.
Робили світ безпечнішим.
Комусь іншому я не довірятиму так, як тобі.
Там була дитина...
гарненька дівчинка,
поряд з ним.
Якби я трошечки не дотягнув...
вона б загинула.
Розумієш?
Цього разу...
мені пощастило.
Я не відчув пострілу.
Так, як мав би відчувати.
Сімдесят дві цілі, Деле.
Це потроху діє на психіку.
Там, усередині...
моя душа болить.
Я хочу спокою.
І що мені тепер робити?
Побажай мені щастя.
Доброго ранку.
Привіт. Де Джеррі?
Джеррі звільнився.
Сказав, що більше не витримує.
Я Денні.
Добрий день. Генрі.
Я вам винен двадцять три сорок шість.
Дякую, Генрі.
А що ви ловите?
Мир і спокій.
І макрель.
Прямуєте в Брічерс-Пойнт?
Ви рекомендуєте?
Здається, погода непогана.
А ви не дуже милосердний.
У мене страшна алергія на бджіл.
А ви студентка чи дресирувальниця риб?
Навчаюся в магістратурі.
Морська біологія.
Університет Джорджії, Деріен?
Бульдоги, вперед.
Будьте обережні.
Інших бульдогів тут теж не бракує.
Я з ними впораюся.
Не бачу сенсу питати, як успіхи.
Ця яхта мала бути твоя.
Я всього десять разів питав.
Привіт, брате.
-Радий тебе бачити, Генрі. -Взаємно, Джеку.
Що робиш? Почуваєшся сексуальним?
Дякую, що зразу приїхав.
Нема за що. Ти досі одружений?
Так. Жінка на шопінгу в Парижі.
Син у пансіоні.
-А ти? -Ні.
Ні жінки, ні дітей, ні Парижа.
За наступну війну, щоб її не було.
...щоб її не було.
То що там у тебе?
Ти знаєш його?
Хто питає?
Твій друг, який боїться, що ти в біді.
Он як?
Я заАМФив його у Льєжі.
Тобі сказали, хто це?
Валерій Дормов, терорист.
Ні.
Валерій Дормов, молекулярний біолог,
який працював тут, у Штатах, уже 30 років.
Я читав його досьє.
Біотерорист.
Досьє підробили.
Я не знаю хто.
-Навіщо? -Цього я теж не знаю.
А від кого інформація?
Від приятеля...
на тому боці.
Я мушу з ним поговорити.
Звісно.
Скайп? ФейсТайм?
Я мушу з ним поговорити, Джеку.
Якого біса?
Він мій боржник.
ЮРІЙ КОВАЧ Будапешт
Надіюсь, я помилився.
Просто будь обережний.
Це я собі компенсую роки, проведені у військовій розвідці.
Ніби ти в розвідці цим не займався?
От жартівник.
Вони сказали, хто він?
Розвідувальне управління міністерства оборони, Вірджинія
Валерій Дормов, терорист.
Ні.
Валерій Дормов, молекулярний біолог,
який працював тут, у Штатах, уже 30 років.
Ти ризикуєш, спілкуючись зі мною.
Будь обережний.
А що мені було робити?
Люблю тебе, брате.
А я тебе.
Шкода.
Мені подобався Генрі.
Генрі – розвідник, Клею. Він працює на мене.
Він знає, що ти збрехала.
Ми слідкуємо за ним.
Як і за всіма відставниками.
Його знешкодять.
Знешкодять? Генрі Броґана?
У нього контакт Дормова.
Якщо він потягне цю нитку,
ми обоє опинимося в нього на мушці.
А що скаже його куратор, той лисий?
Паттерсон? Засмутиться, але мовчатиме.
Підкориться наказові.
Я все владнаю.
Буде схоже на російський слід.
Ти нічого не робитимеш.
Скажу своїм, що Генрі втік.
Я все владнаю.
Ти чотири рази втрачала Дормова.
Ні. Потрібне «Джеміні».
Я не дозволю такого на території США.
Ти не маєш агента, здатного вбити Броґана.
Маю.
Ми самі все владнаємо. Дякую.
Усе, над чим ми працювали, тепер на кону
через твої невдачі.
Ти маєш лише один шанс не облажатися.
Прошу...
здивуй мене.
Щось зловив?
Дякую.
Переважно хлопці дарують квіти чи романтичні пісні.
Ти з РУМО?
Можливо. Що таке РУМО?
Академія румби.
Паттерсон прислав тебе наглядати за мною?
-Паттерсон. -Дел Паттерсон?
Цікавий збіг – він тут був.
Слухай, ти спалилася. Тебе розкрито.
Я слухала пісню Марвіна Гея,
тож краще продовжу.
Назви три будівлі в кампусі Деріена.
-Справді? -Слухаю, морський біолог.
Роудс-хол, Маквортер-хол, Рукер-хол.
Ти точно з розвідки.
Цивільний просто послав би.
Якщо він грубіян.
Ти молодець.
Де живеш?
Що?
Покажи свою квартиру.
Вибач, що?
Я впевнений, що там не буде жодної книжки з морської біології,
а буде величезне досьє на Генрі Броґана.
Вибачте?
Було весело, але в мене робота.
Вибачте, сер.
Я маю дев'ятиметровий катер.
-Так. -Потрібне пальне...
Сер. Хвилинку.
Вибач.
Підемо вип'ємо?
Щоб допитувати мене в барі?
Ні, щоб вибачитися за свою поведінку.
«Пелікан-пойнт». У неділю там грає чудовий гурт.
Будь ласка. Коли ти закінчуєш?
-О сьомій. -Ще мені потрібна помпа.
-Помпа... -Побачимось о сьомій.
Тільки все дурне лиши вдома.
Гаразд.
Вибач мені. Погані звички.
Я не зразу довіряю людям.
Я впевнений, що ти теж.
Чому ти так кажеш?
Розвідувальне управління ДАНІЕЛЬ ЗАКАРЕВСЬКІ
Де ти це взяв?
За 25 років бездоганної служби
у мене з'явилися друзі.
Виходить, я спалилася.
Як грінка.
Твій куратор – Паттерсон?
Будь ласка, ваше замовлення.
-Дякую. -Прошу.
Віскі з пивом п'ють копи. У тебе в роду є копи?
Тато служив у ФБР.
Він був схиблений на патріотизмі.
«Був»?
Він загинув. Не на службі. Зупиняв погабування банку.
Співчуваю.
Читав у справі, що ти чотири роки служила на П'ятому флоті, Бахрейн.
Я люблю море.
Але не полюбила сидіти в бляшанці з двома сотнями моряків.
Це гірше за бункер в Могадішо.
Ти пішла в розвідку Міністерства оборони,
в таємну службу,
вербування, моніторинг агентів.
Жодної догани.
Тобто...
Потім генеральний наказав тобі
слідкувати за відставником?
Це тебе не дивує?
Пора прощатися, Генрі.
Добре було за тобою стежити.
Мабуть, завтра мене переведуть.
Підвезти тебе додому?
Ні, дякую, я живу тут поряд.
Генрі, чому ти йдеш у відставку?
Я виявив, що почав уникати дзеркал, тож...
Вважатиму це знаком.
Бережи себе.
Ти теж.
Добраніч, Грінко.
Іди подивися на зірки, Джеку.
-Попрацюймо над ударом. -Чарлі!
-Зосередься, Генрі. -Ляж!
Тобі вже п'ять, і це не складно.
Спробуймо ще раз.
Привіт, це Джек. Я в плаванні.
Будь ласка, скажи, що ми знову працюємо.
Де ти?
-Займаюся спостереженням. -Забирайся звідти.
Не йди додому. Не йди до дівчини.
Іди на автовокзал. Купи білет за готівку.
-Чорт. -Не користуйся банкоматом.
Їдь туди, де тебе ніхто не знає.
Ти впевнений?
Вони за моїм вікном.
Вибач. Ти останній свідок.
Та ну. Усе буде гаразд. Як я тебе знайду?
Ніяк. Ні з ким не контактуй.
Особливо з розвідки.
І негайно викинь телефон.
Генрі, ти що. Перестань...
Маріно?
Зараз не час стріляти.
Час пити каву.
Ти готова тікати?
Спершу скажи, чому ти тут.
Хтось послав команду, щоб мене вбити.
А ти собі спиш.
Тобто ти не в курсі, так?
Звісно. Я б тобі сказала.
Тоді ти наступна.
Одягайся.
В офісі є дублікати ключів від усіх яхт?
Швидкісна є?
Почув поклик моря?
Де він?
Скажеш зараз...
Перестань...
Сука!
Скажеш або зараз,
або через п'ять хвилин і без зубів.
Та все одно скажеш.
Я нарахувала трьох. Скільки з тобою?
Хто тебе прислав?
Скажеш або зараз, або через п'ять хвилин і без зубів.
Ти ціла?
-Це Лассітер. -Як ти знаєш?
Якщо сядеш у цей катер,
то покинеш позаду все своє життя.
Ти це розумієш?
Страх – це добре.
Ознака, що ти в тонусі.
Мене ще не намагалися вбити.
Намагались, та головне, що не вбили.
А ти чого боїшся? Крім бджіл.
Втонути.
То он як ви за собою підчищаєте.
Обійдуся без нотацій.
Це наче дивитися, як «Гінденбург» врізається в «Титанік».
Скажи, що робити з Генрі.
Генрі Броґан такий, як і інші солдати.
Молоді й дурні, вони вірять у все, що їм кажеш.
Потім вони дорослішають. Зношуються.
У них з'являється совість.
Ось чому потрібна нова порода солдатів.
«Джеміні» все залагодить.
-Вибач, я не можу цього дозволити. -Я не прошу твого дозволу.
Поскаржишся начальству?
Вони з радістю послухають про наш лівий проект.
Я замаскую все під російський слід.
Ти влаштуєш Генрі державний похорон.
Прапор на труні, салют зі стрілецької зброї.
Виголосиш гарну промову. Усі плакатимуть.
Його запам'ятають як героя.
Життя триває.
-Не для Генрі. -Та облиш.
Такі бовдури як Генрі – це природжене гарматне м'ясо.
Не вдаваймо, що це не так.
У тебе є виконавець?
І він просто ідеальний.
-Гаразд. -Лише...
Усе, не треба.
Ти голодний?
Умираю з городу, але крекери прострочені на три роки.
Справді?
А на смак непогані.
Поки в нього були зуби, він казав, що ти зрадник.
І ти йому повірила?
На 99%, що збрехав.
Цей один процент – лажа, скажи?
Генрі, а раніше таке бувало?
Що саме?
Щоб влада хотіла тебе усунути.
Ні, це щось нове.
Ти довго працював в агентстві. І не здогадуєшся, чому так?
Якби здогадувався, не поїхав би з тобою в цю чарівну відпустку.
Ну...
коли я очолю агентство, у відставку відправлятимуть інакше.
Молодець.
Компанія «Барон-тур», забираємо Броґана з компанією!
-Радий тебе бачити. -Я теж.
Денні, знайомся Барон.
Підстаркуватий розпусник і найкращий з відомих мені пілотів.
Денні, Барон.
Привіт, Грінко.
Привіз одноразові телефони.
Можете відсидітись у мене в Картахені.
Там ви будете в безпеці.
Так, ми вляпалися по вуха, друже.
Гадаю, Джек загинув.
-Господи. -Так.
-За вами хвіст був? -Ні.
Буде. Ходімо.
-Можна крекер? -Звісно.
Дякую.
Він і вдома так поводиться?
Здається, ні. Я не знаю.
-Поводишся? -Ні.
Якщо вдома так не можна,
то чому ти це собі дозволяєш на природознавстві?
Не знаю. Мабуть, тому що на тих заняттях нудно.
Алло.
Думаю, ти не хотів мене відпускати.
Генрі, ти живий! Слава богу!
Перестань.
Маріно мертвий?
Так.
Джек Вілліс?
Це не я. Це не мої накази, Генрі, клянуся.
Я довіряв тобі, Деле.
Мені можна довіряти. Я тобі передзвоню з іншого номера.
604-555-0131.
У тебе 30 секунд.
Вибачте.
Дасте телефон на п'ять хвилин за сто баксів?
Почнімо з того, хто наказав
послати групу на квартиру агента Закаревські?
Це було необхідно?
Це теж не мій наказ.
Вона працює на генерального, а не на мене.
-Вона з тобою? -Так. Не з власної волі.
Слухай. Я не хочу про це говорити по телефону.
Я зараз у малого в школі.
Що це все означає?
У нас проблеми.
«Джеміні».
Твій давній друг, який працює з Дженет Лассітер та її людьми.
Я не можу їх зупинити.
Гаразд. Дормов.
Він якось був пов'язаний з «Джеміні»?
Дормов, тип, якого я зняв у поїзді,
бо ти сказав, що він російський терорист.
Він працював на «Джеміні»?
Колись давно.
То ти змусив мене стріляти для Клея Верріса.
Генрі, я шкодую, що був з тобою нещирий, але послухай...
Скільки разів ти це робив, Деле?
Часто підробляв досьє,
щоб я заАМФив людину, яка на це не заслужила?
Ніколи. Це виняток.
Клянуся життям сина.
Агент Закаревські до цього непричетна.
Генрі, ми все виправимо, клянуся.
Але ви з нею повинні вернутися.
І що буде, Деле?
Отже, «Джеміні».
Що тобі відомо?
Приватна військова компанія, власник – Клей Верріс.
Агентство з ними співпрацює. Є щось іще?
Ми з Бароном служили під командуванням Верріса.
Морська піхота. Панама, Кувейт, Сомалі.
Після армії він створив «Джеміні» й хотів найняти нас.
Ми відмовилися.
Але мені вистачило розуму поїхати подалі.
Так.
А мені забракло.
Картахена, Колумбія
Верріс має мільярди доларів на рік,
щоб усувати мішені так, як йому заманеться.
Це і є «Джеміні».
Таємні викрадення, тортури.
До них звертаються, коли 12 саудівських принців мають тихо зникнути
або треба підготувати ескадрон смерті.
Шість тижнів у снайперській школі.
Верріс вивіз мене на яхті в море за три кілометри.
До ніг прив'язав тягарі, викинув за борт
і сказав триматися якнайдовше.
І він не знав про твій страх...
Авжеж знав. У цьому й був сенс.
І що ти зробив?
Я тримався на воді якнайдовше.
А потім потонув.
Я помер.
Він витягнув мене, оживив дефібрилятором.
Сказав, що я тепер готовий служити під його командуванням.
Тост.
-За наступну війну, щоб її не було. -...щоб її не було.
Щоб не було.
Вранці вирішимо, що робити. Тепер треба поспати.
Звісно. Вам одну кімнату чи...
Дві.
Я покладу його в гаражі, якщо хочеш.
Окремих кімнат вистачить.
Це просто варіанти. Ідіть за мною.
Снайпер. На даху. Я піду, він піде за мою.
Ідіть з Бароном у безпечне місце. Гаразд?
Снайпер. На даху.
З тебе поганий гість, ти це знаєш?
Як вони нас знайшли?
Вона крута. Дуже крута.
Тільки не знає того, чого не знає.
Захищай її, гаразд?
Гаразд.
Стій на місці!
Ти хто?
Я не хочу в тебе стріляти.
Гаразд.
Не стріляй.
А можна я вистрілю?
Я ще на даху міг тебе вбити.
Може, дарма не вбив.
Тобі показали моє фото?
Так. Ти старий.
Дитино, ще хоч один крок зробиш –
і не залишиш мені вибору.
Стій!
Відійди!
З дороги!
Зупинися!
Хто це був?
Броґан.
Дякую, сер.
-Дякую, капітане. -Нема за що.
До тебе не можна. Давай туди, де я його побачу здалеку.
Я хотів усіх там перестріляти,
а вона сказала, що дипломатія переконливіша.
А стрілянина милосердніша.
Добре попрацювали.
Що тепер?
Ти відвезеш мене в Будапешт.
-Що в Будапешті? -Що в Будапешті?
Інформатор Джека, Юрій.
Ці хлопці полюють на мене не через відставку.
Вони думають, що Джек повідомив мені таємні дані.
Юрій має щось про це знати.
Вибач, напарнику, мій «Ацтек» не літає на такі відстані.
Я сподівався позичити те, що літає.
Може, Джі?
Позичити «Гольфстрім»?
Для цього тебе хтось має дуже сильно любити.
Я знаю такого. Зачекай хвилинку.
Генрі?
У тебе діти є?
Ні. А що?
Той тип на мотоциклі.
Ти нічого дивного не помітив?
Я помітив, що він профі.
Так.
А обличчя?
Схожість?
Так, це я теж помітив.
То...
У тебе не було тривалих стосунків?
Ні. Не враховуючи тебе.
Могло бути, що ти не знав про народження дитини?
Ні.
-То як ти поясниш... -Денні.
Годі.
Дякую, між іншим.
За що?
Ти пішов від Барона, щоб на мене не полювали.
І забрав мене з Джорджії, коли міг рятуватися сам.
Я просто хотів посадити тебе на приватний літак
і безкоштовно звозити в Угорщину.
Де я побачу...
Угорців.
Саме так.
Стоячи перед ним...
я думав, що бачу привида.
Привида зі зброєю.
Наче... привида всіх моїх пострілів.
Ґленнвілл, штат Джорджія
Я тобі сказав сидіти в Колумбії й чекати наказу.
Треба поговорити.
Він добрий спеціаліст.
Найкращий.
Тому я послав тебе.
Він знав про кожен мій рух, перш ніж я поворухнуся.
Я його бачу перед собою, натискаю на гачок...
а він зникає.
Як привид.
Ти бачив його обличчя?
Трохи.
Я бачив його на сходах у брудному дзеркалі.
Я думав, ти був на даху.
Був. Він узяв мене в приціл. Довелося стрибати.
Що ми завжди вивчаємо?
Займай найкращу позицію.
Притисни ворога до стіни й не відпускай його.
Я це знаю.
Усе це було дивно.
Якесь... божевілля.
Тобто?
Це було так, наче я все бачив збоку.
Хто він?
Джуніоре, те, з чим ти борешся,
те дивне відчуття – страх.
Не зневажай його.
Скорися.
Прийми його, а тоді подолай.
Ти зараз на порозі, синку.
Дуже близько.
Їсти хочеш?
Так, сер.
Пластівці будеш?
Так, сер.
Біжи!
Граната!
ВПРАВУ ЗАКІНЧЕНО
Дякую! Це все! Вертайтеся.
Швидше! Усі на вихідну позицію.
Усі на вихідну позицію.
Усі на вихідну! Швидше!
-Стільки новеньких. -Так.
Їхні берці першими ступлять на землю Ємену.
Вони розуміють правила бою
чи просто стріляють у все, що рухається?
Це еліта. Вони дисципліновані.
Якщо їхню ціль
видно у вікні квартири, вони її знищать.
Поміркуй про це по дорозі до Будапешта.
Там сів літак Генрі.
Знову твій хід.
Будапешт, Угорщина
Аніко?
Дякую, що зустрілися.
Ось ці зразки.
Результати будуть через два дні.
Треба через дві години.
Зустрінемося з Юрієм.
Він погодився поговорити.
Усе гаразд?
Я знаю, чому він крутий, як ти.
Він і є ти.
Що?
Тут є лабораторія, я дала їм твої зразки ДНК.
І бейсболку, яка була на ньому.
Ви такі схожі, я вирішила, що це твій син, і...
Порівнювали тричі.
Твою ДНК і його.
І тричі була ідентичність.
Не схожість. Ідентичність.
Тобто та сама людина.
Це твій клон.
Там подумали, що я дала зразки з однієї людини,
але це не так.
Він це ти.
Як це може бути?
Це складно, але можливо.
Треба мати сурогатну матір і зразок ДНК.
Якщо клонування людини можливе,
хай би краще робили лікарів, учених,
а не мене.
Краще б Нельсона Манделу.
Мандела не міг би вбити людину в поїзді
з двох кілометрів.
Юрію.
Містере Броґан.
Насамперед я хочу зазнатися:
я вже багато років захоплююся вашою роботою.
Чекайте. То ви знаєте, хто я?
Давно слухаю, вперше дзвоню,
як кажуть у вашій країні.
Я б вас привітав з відставкою,
проте останнє завдання не вдалося, так?
Так, мій уряд збрехав мені й хотів убити,
якщо ви про це.
Так.
У Росії це відбувається щодня.
А вас, американців, таке ображає.
Отже...
Отже, чому Дормов хотів повернутися в Росію
й чому мені його замовили?
Одразу до суті. Дуже по-американськи.
Ви ділова людина.
Ми обидва були друзями Джека.
Він був хороша людина.
Я оплакую його смерть, як і ви.
Але ви зараз тут, і я вас не ліквідував...
поки що...
тому що у нас є спільний ворог.
Клей Верріс.
Він заманив Дормова на Захід, фінансував його роботу.
Недавно ви зустріли плід їхньої праці.
Вівцю Доллі клонували в 1996-му.
-Але в 95-му... -Вівцею був я.
Вважайте це компліментом.
Ваш клон – єдиний успішний.
У нього ваша ДНК, Верріс виховав його як рідного сина,
виростив з нього першокласного кілера.
То чому Дормов хотів утекти?
Ми роками заманювали його додому.
Безуспішно.
А торік вони посварилися.
Дормов злякався, зв'язався зі мною.
І я...
Усе одно це не пояснює, чому я мав його вбити.
За нашими даними, Дормов зробив відкриття.
Модифікував людську ДНК.
Для масового виробництва.
Дормов хотів, щоб солдати були сильніші, розумніші.
А Верріс...
У Верріса були інші плани.
Які інші плани?
Містере Броґан,
ви у своїй справі найкращий.
Проте ви втомлюєтеся. У вас є страхи, сумніви.
Ви відчуваєте біль, можливо, каяття.
У вас є совість.
Це робить вас людиною,
але недосконалим солдатом.
Неідеальним.
Менш прибутковим.
Клейтон Верріс удає з себе Бога і грається з ДНК.
Його треба зупинити.
Якщо це загроза, чому ви не пустили ракету?
Знищили б лабораторію.
У нас точно такий задум.
Але ракетою будете ви.
Бажаю успіху.
І насамкінець.
Ваша втеча з дому два дні тому?
Ефектна робота.
Я від хвилювання всидіти не міг.
Стривайте. Що?
Як ви про це знаєте?
Я палкий фанат. І цим усе сказано.
Якщо хоч половина з цього правда,
треба поговорити з пацаном.
Доти ти не будеш у безпеці.
Гадаєш, якщо ти в 50 років з'явишся
і скажеш собі, що ти клон, то тобі стане легше?
П'ятдесят один.
-Що? -То це я так.
Тобі ж 51, Генрі.
-Я округлив. -Так.
Він – дзеркало, в яке ти не хочеш дивитися.
Але це найкращий спосіб дістати Верріса.
Дженет Лассітер?
А хто питає?
Для вас повідомлення від чоловіка, який скинув $1000
у фезеркойнах на мій рахунок – для вас.
А в цієї особи є ім'я?
Його ім'я – Тисяча доларів у фезеркойнах.
«Привіт, Дженет.
Прагнучи ще раз мене вбити, зваж на це:
твоя адреса – 1362 Керрол-Ґроув.
Код сигналізації – 1776.
Ти щоранку прокидаєшся о 06:12
і заходиш випити соєве лате, подвійне, без кофеїну, о 06:42.
Щовечора ти стоїш перед вікном у вітальні,
п'єш марґариту "Хосе Куерво"
і дивишся "Медичний детектив",
одягнена в м'які домашні спортивні штани».
Лассітер слухає.
Снайпери на десяту й другу годину від тебе.
Встанеш з крісла – тобі кінець.
Якби світові була потрібна моя копія,
я б завів дитину.
Програма була до моєї появи в агентстві.
Ти маєш це знати.
Чудова відповідь зі столиці: щось пішло не так, ховайтесь!
Дай кур'єрові на чай.
Ви вільні.
Я утримую твою агентку проти її волі.
Даніель Закаревські.
Вона хоче вернутися.
Гаразд.
Вона патріотка, як і я.
Різниця в тому, що наступні кількадесят років
вона хоче працювати на вас, недоносків.
Її безпека не обговорюється.
Десята й друга, Дженет.
Подвійне соєве лате без кофеїну для Дженет.
Єдиний, кому я її передам, –
той, кого ти підіслала до мене в Картахені.
Навіть не думай відправити когось іншого.
Сімейна зустріч. Як зворушливо.
Так. Поговори ще.
Будеш перша, кого я вбив безкоштовно.
Як швидко доставиш його в Будапешт?
За п'ять хвилин.
Гаразд.
Вона буде у дворі замку Вайдагуняд
сьогодні опівночі.
Насолоджуйся лате.
Що таке АМФ?
«Адьос, мазафака».
Як він знає, що ми тут?
Це спрацює, так?
Так.
Як ти знаєш?
Я знаю його смаки.
Кажеш, я тебе приваблюю?
Мене? Зараз? Та ні.
Проте юну незмужнілу версію – можливо.
Коли я забрав тебе в Джорджії,
я не замислювався.
Це був інстинкт.
У нього він теж вроджений.
Крім того, йому потрібен я.
Праворуч.
Гарне подвір'я.
Вибачте, мем.
Перш ніж ми підемо далі, вам доведеться роздягтися.
Перепрошую, що?
Хочу переконатися, що на вас немає жучка.
По-перше,
«мем»?
Мене вчили поважати старших.
Зніміть одяг, будь ласка.
Тепер розверніться.
А ти ретельно працюєш.
Уважність мене рятує.
Дзвоніть на одноразовий.
Дякую.
Броґан.
Через 12 хвилин я всаджу дві кулі їй у потилицю.
Тобі наказали гарантувати їй безпеку.
Мені наказали вбити тебе.
Тобі відома Кварцева кімната в катакомбах?
Ні. Ми зустрінемося там, де я тебе бачитиму.
У тебе 11 хвилин.
Одягайтеся. Ми їдемо кататися.
Таксі – це розумно.
Звідки ти родом?
Педантичність у тебе південна.
Якщо ти зробиш з мене приманку, а потім уб'єш,
то хоч порозмовляй для годиться.
З околиць Атланти.
У вас багато спільного.
Сумніваюся.
Ти б здивувався.
Я теж за ним стежила.
Як і ти.
Потім ми познайомилися.
Він має щире серце, як і ти.
Що ви знаєте про моє серце?
Я знаю, що воно в тебе є.
І я знаю: воно каже,
що із завданням, яке тобі дали, щось не так.
Завдання є завдання, мем.
Скільки ти заплатив доглядачеві?
Ого.
Ліворуч.
Зніміть ланцюг.
Підвал.
Ти добре знаєш це місто.
Дивлюся «Нешенел Джеографік».
-«Вхід заборонено». -Мем.
Цікаво, скільки людей тут поховали.
Станьте там.
Ідіть.
Якщо вирубити світло,
як ти, виходячи, побачиш власну розтяжку?
Граната – не жарти. Я розумію, нащо це.
Темрява нейтралізує його перевагу, а тіснота вигідна тобі.
Він не кине гранату, бо тоді вб'є й мене.
А якщо він пустить газ?
Або якийсь седативний засіб?
А ти завбачливий. Протигаз і нічне бачення. Розумно.
-Туди. -І стяжки!
Це, мабуть, для мене.
А можна я щось спитаю?
А ви замовкнете, щоб я міг відповісти?
Ти багато про нього знаєш?
Знаєш, нащо його ліквідувати?
Він схибнувся.
За ніч убив вісьмох снайперів і свого коригувальника.
-Це тобі сказали. -Це він зробив.
Ні. Не зовсім.
Я була недалеко, коли вбили снайперів.
Їх підіслали вбити його й мене, наказ «Джеміні».
І до речі, його коригувальника вбили у Вірджинії,
а решту тих людей – у Саванні.
Генрі вміє стріляти здалеку, але ж не настільки.
Подумай. Ти в цьому бачиш хоч якусь логіку?
Розумієш, про що я?
Це не...
Так краще.
Пішов ти!
Вставай. Ходімо.
Стій на місці.
-Дякую. -Гаразд.
Запалити зумієш?
Господи, Генрі.
Дякую за наводку з гранатою.
Ти увесь час розмовляла з ним.
Так.
Або ти обшукуєш людину, або ні.
І до речі...
Я не хочу тебе вбивати.
Але без вагань уб'ю, якщо доведеться.
Що Клей Верріс казав про мене?
Давай я про нього розповім.
Бо я знаю містера Верріса дуже добре.
З чого ви почали?
Полювання на птахів? Зайців?
У 12 років перейшли на оленів?
Думаю, в 19-20 років
він уперше наказав тобі вбити людину.
Схоже на правду?
Так.
Він сказав «скоритися страху»,
бо ти в нас «воїн, наділений даром захищати слабких».
Але він не заглушив голос...
з яким ти почувався не таким, як усі інші.
Почувався диваком.
Ні фіга ти не знаєш.
Синку, я тебе знаю як облупленого.
У тебе алергія на бджіл. Ненавидиш коріандр.
Завжди чхаєш чотири рази.
Усі ненавидять коріандр.
Ти прискіпливий.
Ретельний. Дисциплінований. Безжальний.
Любиш пазли.
Граєш у шахи. Так?
Мабуть, добре граєш.
Але у тебе безсоння.
Підсвідомість не дає заснути.
А якщо й дає, то насилає кошмари.
Я маю на увазі третю ранку,
коли благаєш урятувати тебе від тебе самого.
А ще є сумніви, вони найгірші.
Ти ненавидиш їх і ненавидиш себе за вагання.
Вони тебе послаблюють.
Хороший солдат не вагається, так?
Ти почуваєшся щасливим, тільки
коли лежиш на животі, збираючись натиснути на гачок.
Тієї миті світ набуває ясності.
По-твоєму, як я це знаю?
Мені начхати, як ти це знаєш.
Глянь на мене, йолопе!
Поглянь на нас!
Двадцять п'ять років тому твій батько взяв мою кров і клонував мене.
Він зробив тебе з мене.
Наша ДНК ідентична.
Він каже тобі правду.
Замовкни.
Він обрав мене, бо мені не було рівних,
але колись я постарію, тоді ти заміниш мене.
Він тобі все життя брехав.
Сказав тобі, що ти сирота.
І з усіх людей, які могли на мене полювати,
чому він послав тебе?
Бо я найкращий.
Очевидно, що ні.
Ти впертий засранець.
Сьогодні в тебе мав бути ніби день народження.
Я б загинув, а ти б вийшов переможцем.
Поки я живий,
експеримент Клея неповний.
Ти працюєш на маніяка, тиснучи на гачок.
Не патякай про нього.
Це ти мене лякаєш.
Я тебе рятую!
Скільки тобі, 23?
Досі незайманий?
Так.
Ти дуже хочеш стосунків і близькості,
але боїшся когось до себе підпускати.
Бо якщо хто-небудь реально побачить, хто ти такий?
Хіба такого можна кохати?
Тож усі навколо просто цілі,
а ти просто зброя.
Гей!
Не стріляй у нього!
Не треба! Ні!
Киньте зброю!
Киньте зброю! Бо вистрелю!
Ні, не вистрелиш!
Руки геть від нього!
Відпусти його!
Негайно!
Я не ти!
Чуєш мене, старий?
Я не ти!
-Де він? -Пішов.
-Ти влучила? -Здається, так.
-Куди? -Ніби в плече.
Тоді одужає.
А це добре?
Не щодня побачиш, як чувак на двох континентах накостиляв
сам собі.
Куди?
У Джорджію.
Бо там Верріс.
Чорт.
Бідний малий.
Мабуть, він переляканий.
А вдома чекає циркулярна пилка.
Мені треба поспати.
Тобі теж.
Не буду. Уві сні приходять привиди.
Спи.
ДЖЕМІНІ
Скажи мені одне.
Чому тобі так важко вбити цю людину?
Ти знаєш, чому я ненавиджу парк Біґ-Гемок?
Що?
Відколи мені виповнилося 12 років,
ми полюємо на індиків на мій день народження.
Я ніколи цього не любив.
Але я сирота, так?
Як ти знав, коли мій день народження?
Але ти не помічав моєї неохоти, ми далі полювали.
Наступного року сходимо в «Чак І. Чіз».
Так.
Ти, я
і лаборанти, які мене зробили.
Так.
Я...
завжди вважав...
що ти будеш щасливіший, не знаючи.
Щасливий.
Знаєш, коли я щасливий, тату?
Коли лежу на животі,
збираючись натиснути на гачок.
Тільки тоді я щасливий.
І це не була навіть помилка.
Не так, що ти зробив комусь дитину
і, щоб бути мужиком, виховував мене.
Ні, ти прийняв рішення,
щоб учений зробив людину з іншої людини.
Ні, це було не так.
Саме так усе й було.
А тоді ти наказав мені...
вбити його.
З усіх стрільців світу, чому ти послав мене?
Він твоя темрява. Ти мав сам пройти цей шлях.
Може, це ти моя темрява.
Та брехня, яку ти мені розповідав,
що мої батьки...
покинули мене на пожежній станції.
А я повірив у це.
Ти знаєш, як мені було на душі?
Це була необхідна брехня.
Хіба щось із цього було необхідно?
Ти свідомо таке зі мною зробив.
Хіба ти не бачиш, як мені тяжко?
Маячня!
Ти забув, з ким розмовляєш, Джуніоре.
Я бачив бої.
Бачив солдатів на грані,
бо від них вимагали більше, ніж вони могли.
Це не про тебе.
Твоє життя стабільне й надійне.
Я про це подбав.
Твоїх переваг сам Генрі ніколи не мав.
У тебе є люблячий, відданий, справжній батько,
який каже тобі щодня, що ти безцінний, що ти важливий.
Метою було дати тобі всі здібності Генрі,
віднявши його біль, і я дав.
Не треба сумнівів, Джуніоре.
Ти вищий за це.
Іди до мене.
Я люблю тебе, синку.
Тільки не зривайся.
Як завжди у мене буває – коротка, але приємна зустріч.
Дякую, люба.
Десь тут має бути машина.
Ані руш.
Що то було?
Бджолина отрута.
Ні. Так не можна.
Так не можна. У нього алергія.
Генрі, дихати можеш?
Генрі, спробуй дихати.
-Ти як? -Будь ласка.
Генрі, дихати можеш?
Будь ласка!
Дихай. Генрі!
Дихай!
-Навіщо тобі це? -Давай, Генрі.
-Навіщо тобі це? -Генрі, дихай.
Гей.
Дихай, Генрі.
Адреналін і антигістамінне.
Усе буде добре.
Вибач.
Я мав переконатися.
Ні, все гаразд.
Усю цю хрінь було важко пережити.
Не хочу порушувати ідилію,
але як ти нас завжди вираховуєш?
Вас відстежують.
Довіряєш мені?
Тобі вшили чіп... Під час операції три роки тому.
Верріс.
Ти теж його знаєш?
Панама. Кувейт. Сомалі.
Відведеш нас до нього?
Ми повинні його зупинити.
Удвох.
Ти виріс у Філадельфії, так?
Так. У районі під назвою Яма.
Яма.
Розкажи про мою матір.
Гелен Джексон Броґан.
На двох роботах сорок років.
Ця жінка шмагала мене нещадно.
-А ти заслуговував? -Переважно.
Я був злий, дурний
і нічого не хотів робити, тож було за що.
Батько недовго з нами жив. Утік, коли мені було п'ять.
Мабуть, щоразу, дивлячись на мене, вона бачила його...
Я мусив забратися звідти.
Став морпіхом.
У мене вперше в житті з'явилися друзі.
Ура.
Там я зустрів Клея Верріса.
Дізнався, що мені дуже добре вдається робити.
На час звільнення я мав медалі на грудях,
матері не стало, і... Я став таким.
Кидай таке життя, поки можеш.
-Я іншого не знаю. -Ні, іншого він тебе не навчив.
Зупинися, ти ще здатен бути кимось іншим.
Звісно.
Лікарем? Юристом?
Чоловіком. Батьком.
Тим, від чого тебе відгороджує ця робота.
Я відмовився від цього.
Шкода буде змарнувати ці дари вдруге поспіль.
Вибач, а як твоє ім'я?
Я завжди був Джуніор.
Клей Джуніор.
А тепер уже й не знаю.
Ще одна чудова причина зав'язати.
Ти впевнений?
Я мушу з ним поговорити.
А що буде, коли ми його знайдемо?
Він не здасться.
Це він.
Можна я поговорю?
Хай від мене почує, що ми подружилися.
Бери.
Джуніор.
Ти тепер з Броґаном?
З якого дива? Ти послав мене його вбити.
Не має значення. Тікай.
Що?
Тікай. Забирайся від нього.
Джуніоре, я хочу, щоб ти був у безпеці.
Чому?
Бо я твій улюблений піддослідний?
Ні, бо я твій батько і ти маєш мене слухатися.
Тікай!
-Усі з машини! -Швидше!
Барон!
Ні!
Сюди!
Співчуваю, Генрі.
Виходьте. Пішли!
-Шеф Мітчелл? -Слухаю.
Клей Верріс.
-Відкличте ваші групи. -Сер?
Ми знешкоджуємо ланку терористів, які мають біологічну зброю.
Усім групам – не стріляти.
Представники федеральних органів уже їдуть.
Зрозумів. Тримайте мене в курсі, Клею.
Так, сер.
Зупини своїх людей негайно.
Ти правильно вчинив, Джуніоре, що покинув його.
Я вчинив як боягуз.
Мене від цього нудить!
Я забагато від тебе хотів.
Тепер я це бачу.
Він заслуговує на більше, ніж ракета по машині, тату.
Байдуже, чого він заслуговує.
Він має померти.
Ти відкличеш тих головорізів?
Ні. Але ти можеш.
Стріляй у мене. І командуй.
Броня слабка на з'єднаннях. Стріляти в очі й шию.
Ти направо, я наліво.
Обережно зі стволом.
Рахуй набої. Ти прикриваєш, я стріляю.
-Готова? -Так.
-У мене все. -Ховайся.
Сет!
Граната!
Я намагаюся зробити з тебе чоловіка!
Треба було себе клонувати.
«Люблячий, відданий, справжній батько».
Праворуч!
Вперед.
Зроби це.
Скільки в тебе набоїв?
Один.
Ясно.
Вибач?
За що?
Що втягнув тебе.
Це я за тобою стежила.
Так.
Усе одно вибач.
Шукаймо вихід з будівлі.
Ти чудовий напарник.
Дякую.
Вибач, що я втік.
Так, ніч була важка.
Їх там ще багато?
Наче жодного.
Верріс?
Нейтралізований.
Але ще живий?
Так.
Ось.
-Рана глибока? -Усе гаразд.
Ні.
Іди нагору на позицію, а ми проб'ємо шлях.
Назад!
Ти не відчуваєш болю?
Не розумію, чому ти такий злий, Генрі.
Це ж ти надихнув мене діяти.
Ти знаєш, де я взяв ідею? Усе гаразд?
У Хафджі.
Я дивився, як ти бігаєш, і захотів мати дивізію бійців,
таких крутих, як ти.
Я міркував, чи можливо це.
Тобі варто пишатися.
Тобі варто померти.
Ти бачив, що там робилося.
Звірства.
Друзі відбували додому в домовинах.
Навіщо з таким миритися, якщо можна уникнути?
І поглянь, що ми створили.
У ньому є щось від нас обох.
Невже твоя країна не заслуговує бездоганно версії тебе?
Не існує бездоганної версії мене.
Чи його. Чи будь-кого.
Ні?
Він мав поїхати в Ємен.
Через тебе замість нього поїде хлопець, у якого є батьки.
Хлопець, який відчуває біль, страх,
що ми усунули з його генів.
Хлопець, у якого стільки ж слабкостей,
як і терористів, яких треба вбити.
І ти скажеш, що так краще?
Чому б не зробити цілу армію клонів?
Так. Чому ні?
Подумай, скільки американських сімей ми врятуємо.
Нічиї ні син, ні дочка не загинуть.
Жоден ветеран не повернеться з ПТСР і не вб'є себе.
Ми зробимо увесь світ безпечним, не завдаючи нікому горя.
То... кого я скривджу?
Ти говориш про живих людей, Клею.
Генрі.
Це найгуманніший вчинок «Джеміні» за увесь час.
І багато моїх копій бігає по світу?
Ти такий один, Джуніоре.
Він був зброєю.
Ти мій син.
І я люблю тебе...
як будь-який батько любить своє дитя.
У мене немає батька.
Прощавай, Клею.
Гей.
То що ми будемо робити?
Здамо його? Його не судитимуть.
Лабораторію не закриють.
Треба зупинити це зараз.
Гей.
Глянь на мене.
Натиснеш на гачок –
і в тобі самому щось таке зламається...
чого вже не полагодиш.
Годі.
Заспокойся.
Віддай мені.
Ці привиди тобі ні до чого.
Повір мені.
Не берися за старе.
Дивно, що тобі не все одно.
Ну, дружити ми вже не будемо.
Бо ти дозволив їм полювати на мене.
Проте я не дивитимусь, як ти пиячиш усмерть.
Лабораторію «Джеміні» розформували.
Клонувальній програмі кінець.
А Джуніор?
Він недоторканний.
Його не чіпатимуть ніколи.
І ми перевірили... Інших клонів немає.
А в тебе що?
Генеральний дзвонив.
Мене судитимуть,
та якщо я здам Дженет, зі мною укладуть угоду.
Ну, вона заслужила.
Мені дуже шкода, Генрі.
Бережи себе, Деле.
Ти теж.
І вітаю з відставкою.
півроку по тому
ДЖЕКСОН ВІЛЬЯМ БРОҐАН ПАСПОРТ
Привіт.
Радий тебе бачити.
Вітаю з підвищенням.
Я чув, у них великі плани.
Після тебе мене вже ніщо не злякає.
-Як справи? -Добре.
Щойно виконав Баронову волю,
розвіяв його прах над Карибами.
Не знаю. Тепер я хочу лише робити якесь добро.
Не знаю тільки яке.
Робитимеш.
Як тобі спиться?
Уже краще.
-Привиди не турбують? -Не так, як раніше.
До речі, днями я подивився в дзеркало.
-Справді? -Нічого жахливого.
До речі про дзеркала...
-На все добре. -До побачення.
Привіт.
Що це ти?
Це ти.
Паспорт, свідоцтво про народження, права водія.
У тебе хороша кредитна історія.
Гарне ім'я ти мені вибрав.
Джексон? Ім'я моєї матері.
Спочатку вона була моя мати.
Так.
Не «такай» мені, хлопче.
Ходімо. Я знаю гарний ресторан.
Ти вже обрав спеціальність?
Думаю стати інженером.
Інженером?
Так, слухай її.
Якби це був я, а ти нібито і є я,
то обрав би програмування.
Потім обереш. Починай з гуманітарних наук.
-Не слухай її. -Не слухай його.
Основа має бути класична.
Вибач, мені треба поговорити з собою.
З собою, але точно не з ним.
Я замолоду наробив помилок...
Я хочу сам наробити цих помилок.
Я вже їх наробив, тому не повторюй.
-Але він не ти. -Охолоньте всі.
Зі мною все буде добре.
Якщо з тобою все добре...
зі мною теж.
Що?
Просто не віриться, що через 30 років
я виглядатиму як ти.
Що? Якби ж то.
Хлопче, ти можеш тільки мріяти стати таким, як я.
Таким 50-річним
зрілим мужиком, як я.
Тобі 51.
Я чищу зуби. Я тренуюся.
Ти в 50 років не будеш підіймати дупу
й бігати щоранку, як я.
Можемо позмагатися зараз.
Давай наввипередки. До отого рогу.
ДВІЙНИК
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк