Bylo nebylo jedno kouzelné království Coventry,
které bylo sužováno silami Temnoty.
Doprostřed této bitvy
se Mirandě a Aronovi narodila dvojčata.
V zájmu jejich bezpečí byla dvojčata oddělena
a skryta do jiné dimenze.
O jednadvacet let později se dvojčata znovu setkala.
A vrátila se do země svého zrození,
kde porazily zlého strýce Thantose.
A zničily navždy Temnotu.
-Mami! -Mami!
Já to věděla, že to zvládnete.
Nebo snad ne?
Arone, tolik mi chybíš.
Mirando.
Je tam někdo?
Mirando.
Dobře, podívejme se na počasí.
Vypadá to, že bude polojasno,
takže si nezapomeňte vzít bundy a větrovky.
-Tady to je. -Budete potřebovat...
Dobré ráno, Camryn. Spala jsi dobře, zlato?
-No, spíš ani ne. -To mě moc nepřekvapuje.
Byly jste se sestrou snad půl noci vzhůru
povídaly si a smály se.
Asi toho musíte spoustu dohnat.
A odpověď je opět "ne".
Ta slečna, co je mi tak podobná, strávila celou noc tím,
že nahlas bědovala nad školním rozvrhem s rozsvíceným světlem.
No, škola je teď pro Alex moc důležitá.
Neměla ty možnosti
jako ty, Camryn.
Celé země neměly takové možnosti co ona.
Slyšela jsem to.
Jen jí dej čas, aby si zvykla.
Je to pro ni všechno nové.
-Děkuji. -Pane Barnsi,
už jste dojedl?
Nechte to udělat mě.
Pane Barnsi, s Camryn není něco v pořádku.
Nabídla se pomoci.
Jsi v pořádku?
Oba jste k popukání.
Ale mrkněte na tohle. Trénovala jsem.
Zlato?
Camryn Elizabeth!
Omlouvám se. Nevím proč, ale děje se to celkem často.
Často? S čím dalším jsi trénovala?
Camryn, tohle může být vhodný okamžik,
abys otci řekla o tom autu.
Co o autu?
No, nerozčiluj se. Má všechny kousky.
Kousky? Auta by neměla být na kousky!
Není na to nějaké kouzlo?
Taky jsem si říkala, ale když jsem se snažila
udělat všechno pozpátku,
přišla jsem o další kolo.
To jsem našla. V bazénu.
Ztratila jsi kola.
Ne, jedno je v bazénu.
Neposloucháš?
Šmarja, bylo by to o tolik jednodušší,
kdyby někdo všechny ty magické věci sepsal.
Na vše si musím přijít metodou
pokus a omyl.
Spíš ti jdou ty chyby.
A jinak mám pořád samé vidiny nebo tak něco.
„Vidiny."
Alex.
Alex?
Něco je špatně.
Co je s Alex?
Alex!
Alex, jsi v pořádku? Kde jsi?
Jsem tady.
Co máš za problém?
Asi jsem něco viděla.
Nebo jsem si to myslela.
Nevím, co jsem to viděla.
No, praštila jsi se mnou o zeď!
Nebyla jsem si jistá, co se stane.
Jen jsem zamířila.
Nějak takhle?
Víš, že mi modrá nejde k pleti.
No, tak už jo.
A co jsi mohla asi vidět, co by...
Snad jsi mi neudělala ocas.
To teda jo. A dostaneš i padnoucí uši
jestli s tím něco neuděláš.
Copak za to můžu já?
Vrtím zadkem a vidíš snad na mé tváři úsměv?
Zabilo by tě snad omluvit se?
Omluvit? A co třeba poděkovat, Alex?
-Příště mě tam nechej. -Zachránila jsi mě před stínem.
-Jasné? -Jo? Žárovka
by dokázala totéž! -Jasně. Ani náhodou.
-Co se děje? -Nemám tušení.
Ale to už stejně nemám nikdy.
Jo, vítej v posledních 21 letech mého života.
Ale no tak, Camryn.
Co se děje?
Nevím. Myslel jsem, že vidím...
-Šmarja! Mohla bys cvičit... -Camryn Elizabeth,
neproměňuj svou sestru na kožich.
To je dobrota.
Díky, že mě tu necháváte.
Stačí slovo a vrátím se k Lucindě.
Alex, musíš nám přestat děkovat.
Jsi teď rodina. Můžeš tu zůstat jak dlouho chceš.
Krom toho je vysoká jen míli odtud.
Nemůžu uvěřit, že mám dnes schůzku
s lidmi ze studijního oddělení.
Tohle je jako sen.
-Alex. -Alex.
Promiňte. Promiňte. Jen...
chci ať víte, jak si cením
všeho, co pro mě děláte.
My to víme, zlato.
Nech mě, ať to vezmu.
Proč? Nemám čerstvě nalakované nehty.
Koukám, že nikdo nekontroluje tvoje čelo.
Děláš to jen, abych vypadala špatně.
Ne. To je jediná oblast, kde mojí pomoc nepotřebuješ.
Dobře, dámy. Dost.
Vím, že bude potřeba si zvyknout,
ale věřte mi,
ani se nenadějete a bude vám to připadat úplně normální.
Tady nic už nebude vypadat normálně.
Bazén? Vážně myslíš, že otevřít podvodní portál
byl dobrý nápad?
Víš, že mám potíže se středním uchem.
No, tak to dopadne, když mě popoháníš.
Já...
To bude asi stačit.
Stačí!
Dobře, jsem suchý!
-Ahoj, lidi! -Ahoj!
Dobrý den!
Dobře. Jo.
Jééé, jsou to lívance?
Jo, no... Tady, jsou vaše.
Vlastně jsme tady ve služební záležitosti.
Co kdybychom vás chvilku nechali o samotě?
A nabídněte si cokoliv, co jste nepostříkali.
Služební záležitost? To je vzrušující.
Nebude to trvat dlouho, že ne?
Mám důležitou schůzku asi za 20 minut.
No, první věc není tak oficiální.
Je spíš osobní.
Řekneš jim to teď?
-Proč ne teď? -No, zdálo se mi,
že slyším v hlase Mirandy naléhavost.
To jsem ti říkala při zastávce
aby ses přezul.
No, dost mi to pomohlo.
Hele, jsou zničené.
Víš co? Nikdy se mi nelíbily.
Zmenšují tě a zvětšují ti nos.
Nepřipadá mi, že by ten nos vypadal tak velký.
Dobře! Dobře, vážení! Vážení! Vážení! Vážení!
Promiňte ale víte, trochu spěchám.
Tak dobře.
Budeme se brát!
To ti tak přeji!
Samozřejmě chceme, abyste přišly na svatbu.
Bude malá.
Chtěli jsme něco komorního.
A když si všichni mysleli, že jsme mrtví,
během posledních 21 let, nemáme moc přátel.
Žádné.
-Moc rády přijdeme. -Rády.
No, nerada pištím radostí a hned běžím,
ale fakt musím jít. -No jasně. Promiň.
Vaše matka nás poslala, ať...
Co je to?
Nakreslila jsem to dnes ráno. Netuším, co to je.
Je to erb vašeho otce.
Našeho otce? Arona?
Zdálo se mi o něm každou noc.
Ty si nemyslíš...
Ne. Ne. Ne.
Aron zemřel tu noc, co se dvojčata narodila.
Vím to určitě.
Úplně mrtvý.
-Mrtvý? -Mrtvý?
Jo, naprosto.
-Řekl... -Řekl mrtvý? Jo.
No a samozřejmě, Miranda to bude chtít vidět.
Jo, Miranda! Proto jsme vlastně přišli.
Vaše matka vás chce vidět. Hned.
Teď? Ne, ne, ne, ne. Teď ne.
Ale jste princezny.
Máte určité povinnosti.
Ano a jednou z nich je,
abych nepřišla do školy pozdě první den.
Promiňte, ale nemám čas hrát na princeznu.
Není to hraní, když vážně jsi.
Budeme muset nosit korunku. Nebo korunu?
Je v tom i princ?
Moc bych si přála prince.
Hele, vaše výsosti, budeš muset jít beze mě, dobře?
Řekni mámě, že se přenesu za vámi, jak jen to půjde. Jasné?
-Pa. -Alex!
Co?
Hodně štěstí. Budeš skvělá.
Díky. Ty taky. Pa.
No. Tak to nešlo moc dobře.
No ale jedna čarodějka je lepší než žádná čarodějka.
Vážně teď moc necítím lásku.
Můžeme se cestou zpět stavit v dimenzi,
kde je všechno z cukru?
Chci omrknout svatební dorty.
No to se hodí.
Proč? Ať můžeš navštívit svého ex, zubaře?
Víš co? To s Bobem bylo už před 23 a půl rokem.
Tak jdeš?
No, asi si vezmu s sebou skříň.
To by býval dobrý nápad.
Ale, vážně?
Konečně.
Už jsem si dělala starosti.
Jsem tak ráda, když vím, že jsi v bezpečí.
V bezpečí? Proč bych neměla být?
Právě jsme zničili Thantose a Temnotu, ano?
-Ano? -Ano.
Samozřejmě je vždy na čem pracovat.
-Chceš jít? -Proto jsem doufala,
že ty a tvá sestra pomůžete
své nebohé matce zabezpečit království.
To samozřejmě přináší otázku, kde je tvá sestra?
Začíná dnes školu.
Já mám tenhle semestr nezávislé studium, takže...
Takže se musíme obejít bez ní.
Ačkoliv jsem výslovně žádala
účast obou mých dcer.
-Vidíš? Říkala jsem, že si toho všimne. -Hele, snažím se.
Ne že by zabezpečení království
neznělo jako zábava,
ale kdy začnu s princeznováním?
Princeznování?
Však víš. Princeznování.
Chození na plesy, jízda v kočáru, mávání.
Vážně mi jde mávání.
Ahoj!
No, toho asi moc nebude,
dokud se nenaučíš ovládat svou magii.
A chůzi.
Jelikož je Ileana tvůj ochránce, bude také tvá učitelka.
Neboj, jsem super učitelka.
Rozhodně můžeme vyučovat na trávníku.
Když budou draci zavření.
Desire? Magdaleno?
Mohly byste vzít mou dceru
a dohlédnout, ať je řádně vyprinceznovaná?
Pak se můžeš setkat s Ileanou v zimní zahradě.
Jo.
Pojďme začít s korunkou, dámy.
„Zbývá práce?" „Zabezpečit království?"
O čem to mluvíte?
Nechci je vystrašit, než si budeme jisti,
ale něco se pohybuje Říší stínů.
Něco zlého.
Thantos? Je stále naživu?
Ale získá-li lidskou podobu,
nejprve půjde po dvojčatech.
Já vím.
Použijte Kouzlo osvícení k zajištění vchodů
a pak za mnou přijďte do podzemí.
Chci prohledat každičký kousek hradu.
Mám trvat na tom, ať se Alex vrátí do Coventry?
A tím „trvat" myslím žádat, prosit a přemlouvat.
Ne. Pro teď může být víc v bezpečí ve své dimenzi.
Zrovna když myslíš, že budeš mít trochu volno.
Jo. Zdá se,
jako bychom přemohli Temnotu teprve včera.
-Zpět do práce. -Jo.
Víš, upřímně, myslela jsem, že konečně
budeme mít trochu času na sebe.
Co? 21 let v exilu není dost času na sebe?
Ahoj.
Co? Nemůžeš ani pozdravit?
Ahoj.
-No tak, nebuď taková. -Nebuď...
Omlouvám se.
Ahoj.
To je lepší.
Ahoj.
Víš, mám dojem, žes to právě řekla.
Jasně. Dobře, no, i když je tohle zábavné,
musím najít McGregorovu posluchárnu.
Mám lekci o renesančních básnících.
Dobře, no, na druhé straně nádvoří.
A je fajn vidět, že si rozšiřuješ obzory,
protože já tě nikdy neviděl mimo katedru umění.
-Katedra umění? -Jo. Tak zatím.
Počkej. Je mi jasné, o co tu jde.
Děláš obrovskou chybu.
Možná, ale co kdybych se ozval později?
Hezký nový účes. Sluší ti.
-"Hezký nový účes. Je..." -Zatím, Cam.
Počkej! Nejsem ten, kdo si myslíš!
-No nekecej. -Ahoj.
Hned jsem věděla, že jsi to ty, jak jsi sem vkročila.
Camryn by ani nenapadlo vzít si takové džíny.
Ne snad, že by ti neslušely.
Jsme stejné, Beth.
A aby bylo jasno, snažila jsem se mu říct...
Aha. Asi ses pro samotné flirtování
nestihla ani představit.
Ani nevím, kdo to je.
Marcus Warburton, bývalý přítel tvé sestry.
Jo, důraz na to „bývalý".
Rozešla se s ním před dvěma týdny.
Už s ním nemluvíme.
Ona se s ním rozešla?
Ale je tak...
obeznámený s tím, kde co je v kampusu.
Hele, tam je McGregorova posluchárna.
Přesně jak říkal. Tak zatím.
A neboj, neřeknu o tom
Camryn ani slovo.
Ale mám v plánu jí napsat všechny podrobnosti.
No tak přesně tohle jsem měla na mysli.
Kouzelnické knihy! Někdo to přece jen sepsal.
Nevypadá to tak těžké.
Díky.
Je to ve skutečnosti těžší, než jak to vypadá.
Bez problému. Tady je to.
Promiň. Promiň.
Dobře, dobře. Podívej.
Jenom se snažíš až moc, jasné?
Představ si, co chceš, ať se stane, jasné?
A nech to sebou projít.
-Hm. -Připravená?
Díky.
Žádný problém.
Vážně by ses mi hodil včera v garáži mých rodičů.
Jsem Dimitrij.
Jsi princ?
Raději nepoužívám tituly.
Jsem Camryn.
No, všichni vědí, kdo jsi.
Vítej v Coventry.
Děkuji, Vaše výso... Dimitriji.
Asi bych měla jít za Ileanou.
Asi mě hledá...
Dobře, tak to bude vážně těžké,
protože používám gesta docela dost.
Hele, jen chvilku trvá si na to zvyknout.
Ale neměj obavy.
Já... Já to za tebe uklidím.
No, díky. Zase.
Žádný problém.
Ahoj.
Dimitrij, že?
Ty zdi se hýbou.
Princezna Camryn.
„Raději nepoužívám tituly?"
Žádný důvod, proč s ní nepromluvit.
Žádný důvod až na to, že jsi porušil asi 1400 zákonů.
Ale nebyl taková, jak jsem čekal.
Já taky ne. Asi se jí líbím.
Uvidíme, jak se jí budeš líbit
až zjistí, že děláš v kuchyni
a nemůžeš kouzlit.
Ahoj, Alex! Počkej!
Ahoj.
Doufala jsem, že tě ještě uvidím.
Došlo tu k obrovskému nedorozumění.
Vím, že to bude znít... Řekl jsi mi právě Alex.
Jo. Jo. Je to tvé jméno, ne?
No, jo, ale...
Beth s tebou mluvila.
Mluvila? Spíš na mě zaútočila v bufetu.
Ale i bez toho jsem si všiml, že je něco jinak.
A ne jen účes.
No, zjevně je tady má sestra velmi oblíbená.
-Jo. -Zatím jsem byla pozvaná
na sedm oslav a dvakrát na rande.
Dobře, tak co kdybychom to zkusili do třetice?
Nezašla bys na něco k snědku?
Promiň,
ale to zavání špatným nápadem. Jo.
Dobře, no, pokud to něco změní,
tak jeden z důvodů, proč jsme se s tvou sestrou rozešli,
je ten, že nemáme moc společného.
No, nic se tím nemění.
Jen to znamená, že si budu půjčovat tvé zápisky.
-Měj se. -Dobře.
Hej, Alex! Počkej!
Proč bych tě nedoprovodil domů?
Nehráli jsme právě dvě kola téhle hry?
Jo, já...
Jen si chci být jistý, že jsi v bezpečí.
A Camryn by mi neodpustila,
že by se něco stalo její sestře.
-Tak pojď. -Co...
Dobře.
-Našla jsi tu cestu dobře? -Jo. Díky.
Určitě to bylo tady.
Ale je to... To je jedno.
Někdo mi pomozte, prosím!
Sakra!
Pitomé, pitomé kouzlo.
-No, máme už... -Pomoc!
-...udělat jen tři. -Pomoc!
Copak to děláš?
Měla jsi čekat na mě.
-Nudila jsem se. -No, tak
bylo by lepší začít s něčím snadnějším.
Co by mohlo být snadnější než procházení zdmi?
-Asi nic, vlastně. -Jen mě odtud dostaňte.
-Nápady? -Žádné.
Jo, myslíš ohledně tohohle.
-Jo. -Taky nic.
Ne. Nic.
Počkejte, nenechávejte mě tu!
-Dobře. Neměj strach. -No... Jo, tak...
Tady je.
Hele!
Promiň!
Tak jo.
Dobře.
Mohli bychom zkusit nudli.
Ale ne, ne. Minule mi nešla správně vrátit hlava.
Ahoj. Princezna Camryn.
První den.
Přemohla jsem Temnotu.
To máme hezké počasíčko, co?
Pospěšte si.
-Ustup, nech mě... -Co? Ne, ne, ne.
-Zvládnu to. -Jak to myslíš?
Já to udělám. Ty to děláš vždycky.
Nemůžeš...
-Nedokážu to? -Ne, já bych...
Nikdy to nezkusím,
když mi nedáš šanci.
Dobře, jdi na to. Zkus to.
Pane „Umím Všechna Kouzla"
„Dělám ty nejlepší"
Dobře. Tak se ukaž.
-Chceš to vidět? -Jo.
Tak dobře, fajn.
Zkusila bys prosím nenechat někde
další části těla, než se vrátíme?
Jednou jsem přišla na dva týdny o loket.
Musela jsem si psát značky a tak.
Počkejte! Kam jdete?
Myslela jsem, že mi pomůžete kouzlit.
Jo, to jo. Promiň,
nejdřív ale musíme pár věcí dodělat.
Je něco špatně?
Ne.
Ne tak úplně. No, dobře,
vzmáhá se tu taková síla, vážně temná.
A když zahneš kdykoliv za roh...
Příprava svatby. Příprava svatby.
Máme pár svatebních věcí.
Vážně?
Ano. Vážně.
Dobře, protože toho máme ještě spoustu.
-Jednak seznam hostů... -Vrátíme se.
-Jídlo. -Vyhýbej se problémům.
A co takhle fondue, protože lásku vyjádříš
nejlíp hrncem sýru. -Já vážně ne...
Něco je rozhodně špatně.
A pak jí upadla ruka.
Museli jí dát do muzea.
-Rozpadá se.
Haló?
Je tu někdo?
Artemis.
-Tady to je. -Díky.
Hele, je Marcus pořád?
Pořád sedí přes ulici a kouká na dům?
Jo. Velice divné.
Hele, co jsem našla!
Tak za tohle mi dost neplatí.
Přinesu ti taky sendvič.
No a můžu jít taky přes ulici
a dát jeden víte-komu.
Kdo ví, co jsi mu provedla.
-Neudělala jsem nic. -No jistě.
Neudělala jsem nic.
Pro mě za mě. To je fuk.
Za nejúžasnější věc...
Jaký kluk?
Markus. Doprovodil mě domů a už neodešel.
Počkej. Můj Markus tě doprovodil domů ze školy?
Jo, jo, ale není to takhle.
Pozval mě na rande a já odmítla.
Můj Markus tě pozval na rande?
Odkdy je to tvůj Markus?
Myslela jsem, že ses s ním rozešla.
Máš pravdu. Rozešli. Teda já.
A zjevně je zničený a vůbec ne sám sebou.
-Zjevně. -Ale to je jedno.
A víš proč? Protože já se seznámila s princem.
-Vážně? -Vážně. Rozkošným.
Dimitrij. Už si tykáme.
Na titulech nesejde ani jednomu z nás.
Měla jsem skvělý den! No, vlastně víš co?
-Camryn. -Byl to trochu divný den.
Máma měla strach a Ileana a Karsh
se chovali divně. -Camryn.
Jasně, jak se to pozná, co?
-Camryn! -Chovají se
tak divně. -Camryn? Cos našla?
-Co jsem... -Jo.
Když jsi vešla, říkala jsi, že jsi našla...
Podívej!
Objevilo se to z čista jasna. Doslova.
Má na sobě erb našeho otce.
Já vím.
Tak je to pravda.
Je to znamení.
Je naživu.
Camryn, myslím si, že náš otec pořád žije.
O čem to mluvíš?
Hele, psala jsem všechny ty příběhy.
O něm, že je tam někde venku a prosí o pomoc.
Ale tvé příběhy se vždy naplní.
Já vím. Nechtěla jsem nic říkat, protože jsem si nebyla jistá.
Ale kde je?
Je uvězněn.
Je uvězněn v místě, kterém se říká Říše stínů.
Tak jdeme.
-Musíme to říct Mirandě. -Musíme to říct Mirandě.
Tudy. Ne, ne, tudy!
Ne.
-Ileano. -Karshi.
Dobře, jste v bezpečí.
Co se děje?
Thantos se vrátil.
-Co? -Co?
Thantos se vrátil!
Myslela jsem, že jsme Temnotu zničili.
Jak může být Thantos naživu?
Jo, snad jsme ho
vy"láska je světlo"ovali ze světa.
A o jeden naštvaný výkřik později to bylo "sbohem, Thantosi".
No, zřejmě při jeho zničení to, co z něho zbylo
mohlo přežívat v Říši stínů.
Říše stínů? Vidíš? Vážně existuje.
Cítila jsem už pár dní přítomnost temnoty
pohybující se mezi stíny.
Nebyla jsem si doteď jistá, že jde o Thantose.
Dnes odpoledne
byl jeden z mých sloužících napaden v Severní věži.
Ale to je strašné.
Byla jsem v Severní věži. Mohla jsem to být já.
Co tím chtěla říct, je „Ale to je strašné.
Je v pořádku?"
To taky.
Bude v pořádku. Víceméně.
Ale jeho stín? Už ne tak v pořádku. Víceméně.
Jeho stín?
Stíny tady existují samostatně?
-Ó ano, jo.
A v tomhle světe, světě stínů,
se Thantos skrývá a chystá svůj návrat.
Jen doufám, že není pozdě.
Pozdě?
Jak to myslí „pozdě"?
-Jsou v háji. -No jo.
Pozdě na to zastavit ho, aby získat zpět lidskou podobu.
Proč? Co se stane pak? Bude to zlé, co?
Poznám, že to bude zlé.
Má jeden cíl, jeden jediný,
zničit vás dvě.
Jo. To by spadalo do zlé kategorie.
Jestli se Thantos vrátí,
pochybuji, že ho podruhé dokážeme zastavit.
Počkejte! To je to, co jsem viděla dnes ráno stát nad tebou.
Nebyl to člověk, byl to stín člověka.
Thantos byl v našem domě!
-Ne, to nebyl. -Ano, byl.
-Nebyl! -Ano, byl!
Pokud může svobodně cestovat mezi světy,
je už silnější, než jsme se obávali.
Co to je s tebou a tím tvým stínem.
-Nebyl to stín. -Ano, byl!
Ale obávám se, že opět
jste vy dvě jediné schopné ho zastavit.
My? Proč my?
Proč nemůže jít o krk taky jednou jim?
-Nic ve zlém. -To je v pořádku.
Ale je to dobrá otázka. Nikdy nic nedělají.
No dobře, tak teď už to není v pořádku.
Za dva dny bude slunce a měsíc
v jedné ose.
Zatmění slunce?
A vy obě budete nejmocnější.
Vždycky jsem chtěla svatbu při zatmění slunce. Prosím?
Víš, že by to sem moje matka nestihla.
No jo, máš pravdu. Pěkně prosím?
-Ne! -Jsi si jistý? Není způsob...
Potřebuji, aby provedly Kouzlo zdolání.
No, to není možné.
Nedokážou udělat Kouzlo zdolání.
Teprve se učí projít zdí. A ani to jim nejde.
To byla nehoda.
Přesnější by bylo uvíznutí ve zdi.
Nemyslím si, že bychom měli jinou možnost.
-Ale nejsou připravené. -Tak je připravte.
Hele, nemělo by být na nás,
zda provedeme Kouzlo zdolání nebo ne?
Jo. Co je to?
Je to kouzlo tak mocné, že zničí
vše skryté v Říši stínů.
Ale pokud provedeme to kouzlo, zničí i stín táty.
Nemůžeme to udělat.
Promiňte?
Našla jsem to dnes v Severní věži.
Byl tátův, že ano?
Myslím si, že se snaží s námi navázat spojení.
Je naživu. Myslím, že je v Říši stínů.
Moc mě to mrzí.
Vím, že tomu nechcete uvěřit, ale váš otec je mrtvý.
Nevrátí se.
Hledala jsem roky mezi Stíny.
Není tam.
Ale mé příběhy, mé sny...
Jsou dílem Thantose.
Měsíc je napůl v temnotě.
Máte napojení na Říši stínů. Zneužívá vás.
Ale ten prsten. Co Aronův prsten?
Jen Thantos mohl mít Aronův prsten.
Vzal mu ho, když ho zabil.
Ale není to Thantos. Vím, že ne.
Je to Aron, náš otec. Potřebuje naši pomoc.
Ne.
My potřebujeme vaši pomoc.
Je mi líto, ale v tomhle mi budete muset věřit.
Spoléhám na tebe a tvou sestru.
Budoucnost Coventry závisí na vás.
Je neuvěřitelné, jak to tady zvládli bez nás.
Připravte se na kouzlo.
Ano, má královno.
Dobře. Takže.
Ten nejdůležitější aspekt Kouzla zdolání
je zvládnout správný poměr.
Je to velmi jemná rovnováha. Takže budete potřebovat...
-Dobře. -Hej!
Trochu pomoc, prosím! Jak jsem říkal,
potřebujete stejný díl slunce
a stejný díl měsíce.
-No tak, vrať se. -Mám ji.
Tady je.
Sedni!
Dobře.
Dobře. Takže jak jsem říkal,
nejdůležitější část Kouzla zdolání
je mít... -Dobře, co kdybychom
se na to rovnou vrhli?
Všechno to tlachání bez jediné názorné ukázky.
Ne, ale může se tak předejít tomu, aby se malé vesnice
změnily na osla.
Omluvila jsem se.
No a předpokládám, že není náhoda,
že ta vesnice patřila mé matce.
Trochu se omlouvám.
Dobře, chyťte se za ruce. Uděláme jen první část.
Dobře, pamatujte si, celé je to o rovnováze.
Stejný díl slunce, stejný díl měsíce, stejný díl...
-Už to chápou. -...horka a chladu.
Už to chápou.
Připravená?
Připravená.
„Moc Slunce...
a síly Měsíce..."
To je má oblíbená část.
„Buďte jedním v našem snažení.
K otevření dveří do Říše stínů."
To bylo parádní. Jak jsme?
Možná trochu moc slunce.
Alex, snažila ses vůbec?
Ano. Ne. Trochu.
Hele, fakt si nemyslím, že bychom to měli dělat.
Ale slyšela jsi mámu.
Vím, co řekla, ale to neznamená, že souhlasím.
Myslím, že teď nezáleží,
jestli souhlasíš nebo ne.
Vaše matka by to po vás nežádala, kdyby to nebylo nezbytné.
Dobře. Zmáhejme.
Proč to vy dvě nezkusíte ještě jednou,
zatímco my se převlékneme do něčeho
trochu méně, ohořelého?
Omlouvám se!
Já taky!
No, překvapuje mě, že jsi ještě tady.
-Proč bych tu nebyla? -No tak,
myslela jsem, že si to namíříš domů.
Zvlášť když jsem neviděla jediný kočár
nebo bílého koně.
Mají je vzadu.
A navíc, máma nás potřebuje.
Důraz na „nás".
Prosím, tohle nezvládnu bez tebe.
Dvě půlky jednoho celku.
Dvojčata čarodějky.
Dvojčarodky.
Dvojčarodky do toho.
Dobře.
„Moc Slunce...
a síly Měsíce...
Buďte jedním v našem snažení."
Dobře, soustřeď se.
Všechna naše energie a koncentrace musí směřovat na...
Dimitrij!
Fajn soustředění!
Dimitriji!
Cam! Cam?
Dimitriji!
-Ahoj. -Hej! Ahoj.
Ahoj. Promiňte, nechtěl jsem vás rušit.
Ale ne, nerušil jsi nás. Jen jsme tak blbly.
Jo, snažili se zachránit království a vše, co je dobré a čisté.
Dimitriji, tohle je má sestra.
-Alex. -Alex. To jsem věděla.
Potěšení.
To je on. To je můj princ.
Jo, to mi došlo.
Co?
Dimitrij je báječný.
Ukázal mi, jak vše spravit.
Hele!
Cam!
Ukaž jí to!
Proč jí to neukážeš sama?
No tak, co bych byl za učitele,
kdybych si přivlastnil slávu. Co?
Dobře.
Není skvělý?
Jo, je skvělý.
No, hele,
asi bych vás měl nechat zachraňovat svět.
Ale, poslyšte, říkal jsem si, zda byste mě provedly
někdy po zahradách. -Ano!
Chci říct, ano.
To znamená ano.
Ale tady jste!
Mohl bych dostat čaj, prosím?
A mohla bych dostat sendvič s kuřecím salátem
bez kůrky? Jo a pár oliv.
Zbožňuju olivy.
-Tak? -Jistě, pane.
A kde máte zástěru? Nasaď si zástěru.
Šlo to tu z kopce, co jsme byli v exilu.
Taky byste si měly něco objednat.
Budeme pracovat dlouho.
Nejsi princ?
Ne. Já, omluvte mě.
Cam, co je s tebou? Jdi za ním.
Má práci. Já ne...
Měly bychom se vrátit k tomu kouzlu.
Ty jsi hrozná.
Dimitriji!
Hej, Dimitriji.
-Sláva vaší výsosti. -Chci s tebou mluvit.
-Princezna Artemis. -Princezno Alex.
Dobře, budete toho muset nechat.
Podívejte, mrzí mě to. Nezlobte se na mě, ano?
Nelhal jsem jí. Možná jsem
neřekl pravdu ale ani nelhal.
Ne. To je v pořádku.
Uklidni se. Nikdo se nezlobí.
Chtěl jsem na ní jen zapůsobit, víte? Jen...
Chtěl jsem, ať mě má ráda.
I když jste číšník, tak to neznamená
že nemůžete zapůsobit.
Já uklízela lidem v domech,
včetně záchodů. Dvě léta.
-Vážně? -No, hele,
děláte to, co musíte.
Ale vaše práce neurčuje, kým jste.
Samozřejmě že ne. To určují vaši rodiče.
Zase nemůžu souhlasit.
Dobře, omlouvám se. Jste určitě princezna?
-Protože... -No, teprve s tím začínám.
Dejte mi pár týdnů
a slibuji, že budu daleko víc namyšlená a nafoukaná.
A co se týče Camryn. Líbíte se jí.
Takže to nevzdávejte.
Dobře?
Dobře.
Vlastně, mohl bych o něco požádat?
Jasně. Cokoliv.
Mohl bych si půjčit trochu vaší magie?
Mé magie? K čemu by vám to bylo?
No, abych mohl udělat něco extra pro Camryn.
A to nemáte vlastní?
Ne.
Dobře. Tak potom.
-Co se stalo? -Jsi v pořádku?
Byl to Thantos. Vím to.
Zkusil převzít stín Dimitrije.
-A kde je teď? -Je tady.
-Kde? -Vevnitř.
-Kde? -Je tam vevnitř.
Je tady vevnitř.
Nevěděla jsem, co mám dělat.
Chtěl si vypůjčit mou magii, aby udělal dojem na Cam.
No tak. Jen Thantos by žádal o něco takového.
Tohle je Coventry. Všichni umí kouzlit, ne?
Obávám se, že to není tak úplně pravda.
Hodil by se mi chiropraktik.
Víš, po smrti tvého otce
si tvá matka myslela, že nejlepší je nechat kouzla
v rukách těch, kdo je umí nejlépe ovládat.
Jako je královská rodina a tví ochránci.
To jsme my.
Vzali všem magii?
To je hrozné. To není fér.
Alex, myslím, že nechápeš...
Ne, ne. Chápu to moc dobře.
Žádný spěch s tím kuřecím salátem.
Cammie!
Viděla jsi Alex?
Dnes ráno jsem vstala a byla fuč.
Cammie! Božíčku. Měla jsem takovou starost.
Posílala jsem ti zprávy celé ráno.
Promiň. Byla jsem, mimo signál.
-Viděla jsi ji? -Trdlo!
Dvojče č. 2 je v bufíku a cukruje tam s Markusem.
Posílala jsem ti fotky.
No to snad ne.
Že jo.
Jen si prochází zápisky.
Chci říct, žádné chichotání, žádné hraní s vlasy.
Moc jí to fakt nejde.
Díky. Jsi skvělá kámoška.
No, asi ne tak skvělá, abys mi odepsala.
Mám puchýře!
Asi bych ti měla říkat, co dělat.
-Já se snažím, jasné. -Dobře. Asi budu muset jít.
-Ahoj. -Zatím.
Bude jí muset začít říkat, co si fakt myslí.
To teda jo.
Podívej na mě. Myslím, že jsem lepší než všichni ostatní.
A ani nepoužívám kondicionér.
Bože.
Ahoj Markusi.
To jsem já, Alex, zase.
To vidím.
Co se stalo? Myslel jsem, že se musíš učit.
Vážně? Jo!
To jo.
Tolik knih ke čtení od mrtvých lidí.
No ale než půjdu, tak jsem si říkala,
znáš mou sestru, Camryn? Tu hezkou, jak jsi s ní chodil?
Co si o ní myslíš?
Dobře. To je trochu nečekané.
No, nevím. Je skvělá. Je s ní sranda.
Někdy ale je trochu nezáživná a myslí jen na sebe.
Já nemyslím jen na sebe!
Neřekl jsem, že jsi.
Ahoj Markusi. Ahoj Alex.
Jo, promiň.
Můj bože! Tak o čem se to vy dva bavíte?
Nejsou to ty nejúžasnější boty?
No to bych neřekla!
To bych neřekla.
Funguje to jen když jsou ty boty vážně úžasné.
No, jsou to tvé boty.
Co tady vůbec děláš? Máme práci.
No, žiju svůj život,
a už mi to tam leze krkem.
Tak já půjdu.
Tak zatím.
-Ahoj Markusi. -Ahoj Markusi.
Co máš za problém? Nevěříš mi?
Ne. Na dvě minutky se otočím
a hned po něm jdeš. Proč bych ti měla věřit?
Protože bych nikdy neudělala něco, co by ti ublížilo.
To bys měla vědět.
Já to vím.
Já se s ním nerozešla. On se rozešel se mnou.
Jen jsem to tak všem říkala, abych nevypadala špatně.
Cam. To mě mrzí.
To je dobré. Aspoň jsem přišla na to proč.
No, mě řekl, že to bylo
proto, že jste neměli moc společného.
Takže ty si nemyslíš, že myslím jen na sebe?
Ne!
Člověk, co by vážně myslel jen na sebe, by utekl z Coventry,
asi jak jsem to udělala já.
No ale co máš dělat, Alex?
Jestli vážně myslíš, že táta může být naživu.
Já si to nemyslím, Camryn. Já to vím.
Proč myslíš, že komunikuje jen se mnou?
Dal ten prsten mě.
A ta kresba.
Měla jsi vidinu a nakreslila jeho erb.
Ještě to máš?
V mém batohu.
Šest set obrázků Markuse,
a tady to je.
Ale to je náš zámek.
No a?
Nikdy jsem ještě neviděla tyhle dveře.
Musíme se dostat do Coventry. Rychle.
Rychle?
Camryn, ne.
Co? Neboj. Trénovala jsem.
Budeš koukat, co už umím.
Camryn!
Cam, tohle nevypadá jako Coventry.
Jsi si jistá, že jsme v Coventry?
Jasně že jsme v Coventry.
Nemůžu dopředu!
No, to zafungovalo.
Nějak mě to nepřekvapuje.
Jsi si jistá, že je to tady?
Musí být. Všechno vypadá stejně.
No až na tu zeď.
Tak třeba to přestavěli. Což podle mého
není tak špatný nápad v...
Alex?
Alex? Vzpomínáš, jak jsem řekla, že došlo k nehodě?
No, Ileana...
Já ti nevím.
Nemyslíš si, že to zazdili z nějakého důvodu?
Jo, a já chci vědět z jakého.
Drž se u mě.
Počkej! Víš jak to je v hororech,
kde je vždycky hloupá holka,
co vleze do domu hrůzy
i když je tam bambilión nápisů
„nevstupovat" a všichni křičí
„Nechoď tam"?
-Jo? -To jsi ty.
Co, co to bylo?
Nic, jenom stín.
Tak. Myslím, že jsme v bezpečí.
Ahoj.
Neměly byste studovat nějaké kouzlo?
No...
Jenom jsme, však víš, okukovaly nová místa a...
-Jo. -Musím říct,
hodilo by se tu víc záchodů.
Jo. Cam nakreslila tohle.
Já malovala pořád, když mi bylo jako tobě.
Ale nemyslíš, že je to divné?
Bylo by divnější, kdyby ne.
Thantos je hodně věcí, ale není to hlupák.
Cíleně se tě snaží oklamat.
Tohle je tátova studovna, že jo?
Ano, to byla.
Bylo to jeho nejoblíbenější místo z celého zámku.
Je přesně jak jí zanechal.
Jaký byl?
Prosím? Nikdy o něm nemluvíš.
Nevím, kde začít.
Byl zábavný a milý a silný.
Bylo mi asi jako vám, když jsme se setkali na zimním karnevalu.
Nakonec jsme spolu protančili noc.
A když bylo po všem, řekl, že mi chce dát dárek,
abych si ho pamatovala navždy.
Mohla jsem si vybrat cokoliv jsem chtěla.
A o co sis řekla?
O hvězdu ze severní oblohy.
Je to skutečná hvězda.
Dobrý dárek.
Nikomu jsem neřekla ten příběh.
Bylo to naše tajemství.
Dobře, bude pozdě. Měly byste se vrátit domů.
Pa, mami.
Asi budu spát líp,
když vím, že jste v bezpečí ve své dimenzi.
Vím, že zápasíš.
Nebyl to Thantos, kdo za mnou chodí.
Je to táta. Já to vím.
Vím, že tomu věříš.
Ale budeš mi muset věřit.
Dobře.
Promiň.
Nemám jinou možnost.
To je dobré, zlato. Je to dobré. Určitě jsou v pořádku.
Určitě jsou doma každou chvilku.
-Nech to být. -Neříkej mi, ať to nechám.
Nemůžu prostě...
To nikdo nevymyslel telefon
v tom vašem magickém světě?
-Promiň. -Včera jste dřely
v tom bazénu a nemůžete zavolat?
Vzala jsem si skříň. Promiň, tati.
Vaše máma se mohla zbláznit.
Ve skutečnosti je máma v pohodě.
Ale váš táta, no, málem vypustil duši.
Promiň, tati.
Pořád nezvládám mezidimenzionální komunikaci.
Říká holka, co píše zprávy, stahuje
a mluví do telefonu zároveň.
Neumí dělat víc věcí současně.
Slyším tě.
Oba jsme rádi, že jste bezpečně doma.
Užily jste si to?
-Jo. -Bylo to skvělé.
-Nejlepší. -Fakt sranda.
-Tolik zábavy. -Jo, bylo to super.
Je snad něco, co nám nechcete říct?
Ne.
Nechcete nám něco říct,
protože začneme šílet
a hlava vašeho táty asi vybouchne?
Ano.
Dobře, no.
Dobrou noc!
-Co? To je, to je všechno?
-To je všechno. -Dobrou, tati.
-Dobrou, pane Barnsi. -Alex.
Jo?
Víš, když budeš chtít, můžeš mi říkat „tati".
Díky. Ale no, zatím je to v pohodě.
Fajn.
Kam jdeš?
Zapomněly jsme auto.
Co když jsou oba pořád naživu?
Kdo je naživu?
Aron a Thantos.
Táta se taky může skrývat v Říši stínů
celou tu dobu.
-Co? Moc dlouho? -Jo.
Camryn, vím, že je to dlouho,
ale to jsem napsala ve svém příběhu.
„Táta byl slabý a zvládl utéci Thantosovi,
a žil tu od té doby mezi Stíny
a dával na nás pozor."
Lidi mi říkají, že mám dar vědění, ne?
Tak hádej co? Já vím, že náš táta je pořád tam někde
a nezničím naše naděje, že ho zase uvidíme,
tím, že bych dělala nějaké pitomé kouzlo.
Jsi si jistá, že nemáš také dar postrádání?
Vždycky jsi říkala, že chceš tátu.
To není pravda.
Ani trošku?
Chci říct, je to tak...
Alex?
Skořicové sušenky!
-Alex? -Skořicové sušenky!
Alex?
Skořicové sušenky!
Je tu někdo?
Hele,
jestli je to Thantos, jestli jsi to ty,
nemám z tebe strach.
Ale jestli je to táta,
jestli jsi to vážně ty,
no, nemáme moc času.
Potřebuji znamení. Potřebuji něco.
Vážně jsi to ty.
Mirando! Mirando!
Mirando!
-Volala jsem tě. -Slyšela jsem. Jsi v pořádku?
-Co se stalo? -Je to Aron. Je tady.
V zámku, uvězněn v Říši stínů.
Vím, co chceš říct, ale tohle nebyl Thantos.
Nemohl být.
Požádala jsem o znamení a nakreslil mi hvězdu.
Hvězdu?
Jo. To, co dal mámě tu noc, kdy se seznámili.
Bylo to jejich tajemství.
Hvězda? To je tak romantické.
Co? Nejsem snad romantický?
Ne. Trochu. Dal jsi mi brouka.
Jo, protože je sbíráš.
-No teď. Přineseš mi... -To je dobrá zpráva.
Proč nejsi šťastná? Víme kde jde.
-Můžeme... -Dost!
Už nechci slyšet ani slovo o tvém otci.
Neměla jsem vám ten příběh říkat.
Proč ani nezvážíš tu možnost,
že by mohl být naživu? Že oba mohou být naživu?
Můžeš mít klidně pravdu. Mohou tam někde oba být.
Ale musíme to kouzlo udělat.
Co? Ne! Jak to můžeš říct?
Nemůžu riskovat, že Thantos získá zpět svou moc.
Nikdy byste nebyly v bezpečí.
Nikdo v Coventry by nebyl v bezpečí.
-Ale táta... -By chtěl, abychom to udělali.
Ne, nechtěl. Vím, že nechtěl.
Řekla jsi, že Kouzlo zdolání
zničí všechny stíny.
Alex, snažím se udělat to, co považuji za nejlepší.
Vážně?
A asi sis i myslela, že vzít všem schopnost kouzlit
bylo také to nejlepší.
Alex.
To ano. V té době.
-Ty a tvá sestra... -Víš co, zastav.
Nezáleží ti na nás. Nezáleží ti ani na Aronovi.
Vše, na čem ti záleží, je tvé drahocenné království.
A víš co? Tak si ho nech.
Odcházím odtud nejbližšími dveřmi.
A hele.
Tady jedny jsou.
Alex, zatmění je skoro tady.
Počkej!
To bylo divné.
Jo.
Jednou to pochopí.
Nemáme moc času do zatmění.
Kde je Camryn?
Doma. V tom druhém domově.
S rodiči. S těmi druhými rodiči.
Máma. Matka. Ta druhá matka je...
Není tady.
-Najdete jí, prosím? -Ó ano.
Řekněte jí, ať promluví se sestrou.
Potřebujeme je tu obě.
Ano. Jdeme na to.
Můžeme cestou tam udělat zastávku na výměnu bot?
Sedí ti skvěle.
Mám s ní promluvit?
-Proč s ní mám promluvit já? -Protože jsi její sestra.
Poslechne tě.
Mluvíme tady vážně o Alex?
Moc jí nejde naslouchání ani sestrování.
A vzala mi lesk na rty.
Ta jedna malá...
Aha, tady je.
Camryn, nezbývá nám moc času.
Jestli se Thantos dostane z Říše stínů, jsme bezbranní.
-Ale Miranda, ona... -Miranda je stále moc slabá
ze své poslední bitvy s Temnotou.
A moc pyšná na to, aby to přiznala.
Zatmění je naše jediná šance ho zastavit.
A celé Coventry...
Celé Coventry na mě spoléhá, já vím.
Já vím. Já vím.
Promiňte. Chci pomoci.
Chci udělat, co je správné.
Jen nevím, co je ta správná věc!
Myslím, že víš.
Jsi princezna Coventry.
Nemůžeš si jenom sednout a nic nedělat.
Musíš konat. Musíš vládnout.
Mrzí mě, jestli jsi měla jiné představy o princeznování,
ale tak to je.
-Páni. Tvrdá láska. -Díky.
-Jo. -Jo.
Není to takové, jak jsem si myslela,
ale, líbí se mi to.
Líbí se mi mít odpovědnost,
a líbí se mi, že můj život má nějakou náplň.
A korunka?
Miluji korunku!
Takže pomůžeš?
Víc než to. Ujistím se, že tam bude.
Páčko. Držte mi palce.
Počkej. Nech to udělat mě.
A odcházím nejbližšími dveřmi.
Tak takhle se vykouzlí portál.
Je na mé noze.
Co to děláš? Co to děláš, Alex?
Jestli tvůj otec znamená...
Neutíkej ode mě!
No, vypadá to, že jsi zvířil
mezi dvojčaty dost prachu.
Ne, to nemá se mnou nic společného.
To jen Camryn chce, ať s ní Alex někam jde,
a Alex nepovolí.
Dej tomu chvilku. Alex rozhodně půjde.
Má Cammie obvykle dostane vše, co si zamane.
Ne všechno.
Já ti to rozeberu.
Tady je rozum. Ty?
Ty jsi až někde tady v zemi beze smyslu.
Dobře, to musí být fakt něco špatně,
když myslíš, že ty jsi ta rozumná.
Tak jen budeš dělat, že se to neděje?
Jak tohle pomůže tátovi, Alex?
Jako kdyby tě to zajímalo, Camryn.
Mě na tom záleží víc než tobě.
Ale no tak. Vysvětli mi tuhle logiku.
Záleží mi dost, abych zůstala.
Dost, abych se snažila zjistit, co je správné.
Já vím, co je správné.
Tak co děláš tady, Alex?
Kdybych věděla, doopravdy věděla tak, jak ty říkáš,
tak bych dělala vše co můžu, abych mu pomohla.
Dobře. A jak to mám udělat?
Nemám tušení.
Připravila jsem si jen první část projevu.
To je fuk.
Máš pravdu.
Vážně?
Vážně.
Půjdeš se mnou?
Nezastavíš mě ani kdybys chtěla.
Ale nechceš, že ne?
Viděla jsi to?
Viděla co?
Přesně.
Dobře, tak zatím?
Jo, zatím.
Dobře.
„Kouzlo na průchod zdmi."
Na to je už pozdě.
Kde jsi?
Kde je?
Alex, volaly jsme, prosily a hulákaly.
Cokoliv sis myslela, že vidíš, tady není.
Nevím, co jiného dělat.
Tati, prosím, pomoz mi.
Musíme jít.
Zatmění začne každou chvíli.
-Ne, Cam... -Jo. Musíme to udělat.
Je to jediný způsob, jak zastavit Thantose.
Bude do dobré. Budeme spolu.
Je to jediná mo...
Tak jo, trochu vystrašená.
Je to kniha kouzel.
Pořád vystrašená.
Je tady. Snaží se nám něco říct.
Je to Kouzlo svobody.
Je to kouzlo k uvolnění duchů
uvězněných v Říši stínů.
Alex, ne. Teď je to určitě Thantos.
Prosím, pojďme už!
„Moc Slunce a síly Měsíce."
Je to skoro stejné kouzlo.
Jaké je poslední verš v Kouzle zdolání?
„A zdolej nepřátele v Temnotě, co je skrývá."
Dobře, jo. Hele. Jediný rozdíl
je v tom, že místo toho řekneš
„A osvoboď své přátele z Temnoty, co je drží."
Jen musíme vyměnit poslední verš.
-Ale to je můj verš. -Já vím.
Jsi jediná, kdo to dokáže.
Zase, proč já?
Musíš. To je znamení.
Musím mluvit s Mirandou.
Ne, nemůžeš. Víme, co by řekla.
-Co tady děláte? -Zatmění začíná.
Nesmíte se opozdit.
-Alex, vážně myslím... -Znám tě.
-že potřebujeme mluvit s...
Uděláš, co je správné.
-No tak, lidi. -No, já vím...
Ty stíny se nezdolají samy.
-No tak, jdeme. Pojďte. -Mám už dost toho
vás dvě pořád hledat!
Méně než minuta.
Jsme tady!
Ano. Děkuji.
Věděla jsem, že mě v tom nenecháte.
Dobře. Dobře. Jdeme. Pojďme.
Máte osud Coventry ve rukách.
Část mě si přála, ať je nenajdete.
Žádný tlak. Dobře. Pojďte tudy.
-Ne, vpravo. -Můžeme...
Musíš jít tudy. Počkej.
Udělej to, tudy. Počkej chvilku.
-Ne, ne, ne. -Ne? Tudy?
Tak dobře, vážení, rychle! Musí to být dokonalé!
Nedostaneme druhou šanci.
Klídek.
Mirando, slunce.
Ano, děkuji. Jsem si vědoma.
-Jen dýchej. -Tak pojď.
Páni, miluji hezká zatmění.
Nechtěl bys, ať je to naše svatba?
Víš, je to tak romantické.
-Máš popcorn? -Popcorn?
Vážně myslíš, že je to vhodné?
Ale no tak. A co lékořice?
Je načase zdolat zlo jednou provždy.
-Jsi v pořádku. -Je mi dobře.
Jen trochu nervózní.
Jo, taky jsem dobrá.
Děláte správnou věc.
Já vím, že ano.
Budeš skvělá.
Dobře? Připravená?
„Moc Slunce..."
„a síly Měsíce..."
„buďte jedním v našem snažení."
„otevřít dveře do Říše stínů."
„nechť naše světlo ozáří věčnou noc..."
„a neponechá žádné zákoutí netknuté. Jen tak můžeme..."
„Jen tak můžeme..."
„Osvobodit své přátele." Musíme to říct.
Musíme ho osvobodit.
Dělají Kouzlo svobody.
To by neudělaly.
No tak. Řekni to.
„Abychom zdolali své nepřátele"
v temnotách, co je skrývají."
Cam! Ne!
Cos to provedla?
Promiň. Musela jsem.
Thantos musí být zastaven.
Ale nebyl to Thantos!
Udělej něco!
Nemůžu dělat nic já ani nikdo jiný.
Vypustily jste světlo.
Nezastaví se, dokud neprohledá Stíny
a nezničí vše.
Otec! Musím ho varovat. Musí se schovat.
Ne, nic mezi Stíny se teď nemůže skrýt!
-Alex! -Alex!
Rychle!
Rychle, přichází Světlo.
Provedly jsme Kouzlo zdolání a nemůžu to zastavit.
Řekni, co mám dělat! Dej mi znamení nebo něco.
Kouzlo přenosu?
„K přenesení magie z jedné osoby na druhou."
Dobře, udělám to. Jen... Jen mi řekni jak.
Říká se tu, že se tě musím dotknout.
Artemis.
Ale stín nebude stačit!
Artemis.
Je moc pozdě.
Artemis.
Artemis, teď.
„Dávám ti vše."
Alex!
Alex! Jsi v pořádku?
Udělala jsem to. Zachránila jsem tátu.
Dala jsem mu svou magii.
Thantos.
Osobně.
Chyběl jsem vám?
Mrzí mě to. Byla jsem si tak jistá...
Zlý, zlý Thantos.
Zneužívající naději a nejistotu nevinných.
Asi bych toho měl nechat.
Ale když,
nic mě netěší víc.
Tohle ti neprojde.
Ale už se stalo.
A teď mě prosím omluvte,
Musím to jít skoncovat s bratrem,
než to udělá světlo.
Utíká.
Ne, ne, ne. Slyšela jsi to?
Měla jsi pravdu. Táta je pořád naživu.
Pojď, musíme ho najít.
Ale může být kdekoliv.
Ne kdekoliv.
To, co jsi v deníku napsala, byla pravda.
Aron byl s námi celou tu dobu.
Je jen jediné místo, kde může být.
Dobře.
Tati? Jsi tady?
Mami!
Rychle!
Mami, jsi v pořádku? Co se stalo?
Thantos,
chtěl můj stín. Chudák vás otec.
-Tati! -Pane Barnsi!
Tady, pomoz mu vstát.
Tady, zlato.
Slušně jsme se poprali.
Ale kde je Thantos?
Jenom...
Zlato, tady. Budeš v pořádku.
-Jak to víš? -nevím. Jen to tak říkám.
Zlato?
-Mohla bys běžet?! -Vždyť jo.
Můžeš jít. Jen se ujisti, že tu necháš svůj stín.
Skrývat se ve stínu staré dámy?
Jsem vážně zklamaný.
Končím!
Ahoj, bratře.
Nevypadáš moc dobře.
Asi bych měl dokončit, co jsem začal před 21 lety.
Tati!
-Jsou zamčené. -Ustup!
Do jaké princeznovské školy to chodíš?
Chodím na taekwondo.
Nahoře.
Musí být v Coventry. Kam jinam by...
Musel zamknout portál z druhé strany.
Jak se dostaneme do Coventry?
Myslím, že znám jinou cestu.
Cam! Počkej, Cam!
Příště jdu pěšky.
Rychle!
Zatmění pořád trvá.
Utíkej! Můžeme tátu zachránit.
Váš otec je naživu!
Počkej, ne, ne.
Starý trik s ochranným kouzlem?
Jo, vždycky nás dostane.
No, ne nás. Dostalo tebe. Já nikdy...
Ne, tebe dostalo aspoň...
Teď není vhodný čas.
Thantos nás kouzlem zamknul venku.
Zámek jde teď otevřít jen zevnitř.
Ale jak Thantos utekl světlu
a získal svou moc nazpět?
To je jedno.
Důvod je velmi vznešený.
Děkuji.
Tady dole!
Pojďte. Jdeme, jdeme! Dveře jsou tady dole.
Hele, můžu dostat ten kuřecí salát,
hořčici... -Ileano, pojď!
Kde je? Kde je Thantos?
Bere Arona do Severní věže.
Jak jsi otevřel ty dveře?
Miranda nám vrátila naši magii.
A jo, je to o dost těžší, než se zdá.
Pojď.
Byl jsi statečný.
Vidíš? To bylo ohromné.
Myslíš, že je na to vhodná doba?
No, tobě se tak líbí.
Máš špatný den, brácho.
Jedna dcera vypustí Kouzlo zdolání,
a druhá dá tvému smrtelnému nepříteli všechnu svou moc.
Děcka, co naděláš?
-Z cesty! -Pardon.
Nepřivedl jsem tě sem nahoru na kus řeči.
Přivedl jsem tě sem...
-Rychle. -Jasně.
Jen já vládnu Coven...
Jdi od něj!
Tati!
Holky, dost! Nechte to na nás.
Tak jo, mám plán. -Dobře, zabavím ho.
Ty jdi z boku.
-Karshi! -Ileano!
Nepouštěj se!
Já se nemám pouštět? Ty se nepouštěj!
Hele, poslal jsi ty pozvánky?
-Ileano! -Co?
Vlastně ne, neposlal. Měl jsem toho v poslední době moc.
No, možná je to tak lepší.
Thantosi!
To je fajn.
Bál jsem se, že si necháš tenhle okamžik ujít.
Jakmile vyjde slunce zpoza měsíce,
tvůj milovaný manžel a otec už nebude.
Tohle ti nedovolím.
Ale obávám se, že s tím nic nesvedete,
Vaše Výsosti.
Zdá se, že máte plné ruce práce.
Ne!
Alex!
Ne!
To je škoda,
když jsou děti uprostřed rodinné hádky.
Drž se!
Čeho?
Tati! Ne!
Ustup!
Moc rád.
Už je pozdě, abyste něco udělaly.
Už mu nezbylo nic.
Vím, že to nikdy nepochopíš.
S námi tady...
...mu zbývá všechno.
„Dáváme ti všechno."
Ne!
-Tati! -Tati!
Děkuji. Děkuji.
Pozor!
-Prohráls. -Prohráls.
Měla jsi pravdu.
Takové pouto je něco, čemu nemůže rozumět.
-Haló! -Hej!
Jak to jde tam nahoře?
Prosím trochu pomoc!
-Ahoj! -Ahoj!
Vážně, nemáme Kouzlo létání!
Když se to tak vezme, nemáme...
Nemáme ani Kouzlo přistání.
Nevím jak dlouho nás ten chrlič udrží.
A ty, Karshi, bereš si krásnou Ileanu,
za svou právoplatnou manželku?
Beru! Ano, rozhodně.
A ty Ileano, bereš si pohledného Karshe...
Vypadáš skvěle.
Přece se ti to líbí.
Jo, máš pravdu. Docela se mi to líbí.
Jasně, že jo.
Rozhodně jsme měli štěstí na počasí,
že ano vážení? Jen jsem chtěl říci,
má někdo námitky
zda si má krásná Ileana...
Já vím. Rostou tak rychle, že ano?
Slyším tě.
Tak, mohli bychom dostat prsteny, prosím?
Ale jistě.
Ty jsi má oblíbená.
Nechápu, že z toho nešílíš.
Proč bych měla šílet?
Jen závidím, že má tolik místa
ve své skříni.
A nyní vás prohlašuji mužem...
a ženou.
Dobře.
Můžete políbit nevěstu.
Jasně! Dobře.
Dobře.
-Neměli bychom naplno... -Proč?
Naše nosy nepomáhají.
-Chceš říct, že je velký? -Ne, ne.
-Určitě? -Není velký.
-Vážně ne? -Ne, vůbec. Jen...
-Polib jí. -Polib jí.
-No, dobře, dobře. -Dobře.
-Růžové lístky? -Já vím. Nechutné.
To byl nápad dvojčat.
Nevěřím, co jsi to mé matce udělala.
Myslím, že nikdy nevypadala líp.
-To bylo krásné. -Ne, to bylo divné.
Ne, Davide. Jak to můžeš říct?
Ano, to bylo divné.
Ne, ne, mám to. Počkej.
-Ty... Ale tvá... -Ne, potřebuju...
Zakládáme s paní Karshovou čtenářský klub.
Tak, konečně víš, jak končí tvůj pohádkový příběh.
Nikdy jsem nepochybovala, že dopadne dobře.
To jsi teda pochybovala.
Byla jsi princezna Pochybovačná.
-Co? -Ano.
-Já? -Jo.
-Ne, to jsi byla ty. -Vůbec ne.
Sklouzla ti korunka.
-Děkuji. -Tak...
Myslím, že vypadáme báječně.
-Myslíš? -Jo.
Dvojčarodky do toho!