Olipa kerran Coventryn taikavaltakunta.
Pimeyden voimat saarsivat sen.
Keskellä taistelua Mirandalle ja Aronille syntyivät kaksostyttäret.
Jotta kaksoset olisivat turvassa, heidät erotettiin -
ja piilotettiin toiseen ulottuvuuteen.
21 vuotta myöhemmin siskot tapasivat toisensa taas.
He palasivat synnyinmaahansa, missä he päihittivät -
ilkeän setänsä Thantosin.
He tuhosivat Pimeyden ikuisiksi ajoiksi.
Äiti!
Tiesin, että pystyisitte siihen.
Vai tuhosivatko?
Minulla on sinua ikävä, Aron.
Miranda.
- Onko siellä joku? - Miranda.
Miranda.
Katsotaanpa sääennusteet.
Taitaa tulla puolipilvinen päivä,
joten ottakaahan tuulitakkinne komerosta.
- Ole hyvä. - Tarvitsette...
Huomenta, Camryn. Nukuitko hyvin?
En.
Tuo ei yllätä.
Sinä ja siskosi valvoitte puoli yötä, juttelitte ja naureskelitte.
Teillä on varmasti kerrottavaa.
Taaskaan ei.
Neiti Samannäköinen valitteli koko illan isoon ääneen -
yliopistokurssitarjontaansa, vieläpä valo päällä.
No, koulu on hyvin tärkeä asia Alexille nyt.
Hänellä ei ole ollut samoja mahdollisuuksia kuin sinulla.
Niin ei monella valtiollakaan.
- Kuulin tuon. - Anna hänelle aikaa asettua taloksi.
- Tämä kaikki on uutta hänelle. - Hra Barnes,
onko lautasenne valmis?
Anna minun.
Camrynissa on jokin vialla. Hän tarjoutui auttamaan.
Oletko kunnossa?
Onpa hauskaa. Olettepa vitsiniekkoja.
Katsokaahan tätä. Olen harjoitellut.
Kulta?
Upsista.
- Camryn Elizabeth! - Anteeksi.
En tiedä miksi, mutta tuota tapahtuu paljonkin.
Mitä muuta olet harjoitellut?
Tämä voisi olla hyvä paikka kertoa isällesi autosta.
- Mitä siitä? - Älähän nyt suutu.
- Hänellä on palaset tallessa. - Palaset?
Auton ei pidä olla palasina! Etkö voi loihtia sitä kuntoon?
Sitä mietinkin, mutta kun yritin tehdä kaiken -
tekemäni takaperin, toinenkin rengas katosi.
Löysin sen altaasta.
- Hukkasit renkaat. - Yksi on altaassa.
Etkö kuuntele yhtään?
Tämä olisi niin paljon helpompaa, jos joku kirjoittaisi loitsut muistiin.
Kaikkea pitää kokeilla yritysten ja erehdysten kautta.
Monen erehdyksen.
Loput ajasta näen näkyjä.
"Näkyjä"?
- Alex. - Alex?
Jokin on vialla.
Mitä Alexista?
Alex!
Oletko kunnossa? Mihin katosit?
Tänne sisään.
- Mikä sinua vaivaa? - Näin jotain.
Tai ainakin luulin nähneeni. Nyt en ole varma, mitä näin.
Heitit minut vasten seinää!
En ollut varma, mitä tapahtuisi.
Minä vain osoitin.
Näinkö?
Tiesit, ettei sininen ole yksi väreistäni.
Nyt se on.
Mitä semmoista olisit voinut nähdä, että...
- Annoitko minulle hännän? - Kyllä vain.
Saat sopivat korvatkin, jos et tee tälle jotain.
Miten syy on minun?
Pyllyni heiluu, mutta näetkö hymyä huulillani?
Etkö voisi pyytää anteeksi?
Miten olisi kiitos sinulta, Alex?
Pelastit minut varjolta.
- Lamppu voi jättää sellaisen. - Ei se ollut sellainen.
- Mitä on tekeillä? - Ei aavistustakaan.
Tosin ei ole enää muulloinkaan.
Tervetuloa viime 21 vuoteen elämästäni.
- Älä viitsi, Camryn. - Mitä nyt?
En tiedä, luulin nähneeni...
Camryn Elizabeth, älä muuta siskoasi karvaiseksi!
Tämä on hyvää.
Kiitos, kun saan yöpyä täällä. Sanokaa vain,
- niin palaan Lucindalle. - Lopeta jo tuo kiittely, Alex.
Olet nyt perhettä. Voit jäädä niin kauaksi aikaa kuin haluat.
Sitä paitsi yliopisto on vain kilometrin päässä.
Ja tapaan yliopiston opinto-ohjaajan -
tänä aamuna. Tämä on kuin unelmaa.
- Alex. - Anteeksi, minä vain...
Tietäkää, että olen kiitollinen -
- kaikesta, missä minua autatte. - Tiedämme.
- Voin ottaa sen. - Eivät minun kynteni ole lakatut.
Kukaan ei mitannut lämpötilaasi.
Teet tämän, jotta näytän huonolta.
Ei, se on yksi juttu, jossa et tarvitse apuani.
Riittää jo, neidit.
Tähän kestää tottua, mutta uskokaa minua,
pian tämä kaikki on täysin tavallista.
Mitään tässä ei ole koskaan tavallista.
Altaaseen?
Oliko vedenalaisen portaalin aukaiseminen sinusta hyvä idea?
Tiedät korvaongelmistani.
Näin käy, kun käsket pitämään kiirettä.
Tuo riittää jo!
Olen kuiva!
Hei, kaverit.
Heissan. Nyt on hyvä.
- Pannukakkuja? - Otapa siitä vain.
Olemme täällä virallisissa merkeissä.
Jätetäänpä heidät keskenään.
Istukaahan mille tahansa, mikä on vielä kuiva.
Virallisissa merkeissä. Kuulostaa jännittävältä.
Eihän tässä mene kauan? Minulla on kohta tärkeä tapaaminen.
Ensimmäinen asiamme on ennemminkin henkilökohtainen.
- Nytkö kerrot? - Miksen kertoisi?
Mirandan äänessä oli tiettyä kiireellisyyttä.
Sanoin noin, kun pysähdyimme.
- Halusit vaihtaa kenkäsi. - Paljonpa se auttoi.
- Nämä ovat pilalla. - En pitänytkään noista kengistä.
Näytät niissä lyhyeltä ja nenäsi näyttää isolta.
- Ei nenä niin iso ole. - Tyypit, hei!
Lopettakaa tuo!
Meillä on kiire.
- Sano vain. - Menemme naimisiin!
Mitä?
Aivan mahtava uutinen.
Halusimme kutsua teidät häihimme.
Niistä tulee pienet ja intiimit.
Ja kun kaikki ovat luulleet meitä kuolleiksi viimeiset 21 vuotta,
meillä ei ole paljon kavereita.
Tulisimme mielellämme.
Inhottaa juosta ilosta, mutta minun on mentävä.
Anteeksi. Äitinne lähetti meidät...
- Mikä tämä on? - Piirsin sen aamulla.
- En tiedä, mikä se on. - Se on isänne tunnus.
Isämme? Aronin?
Olen nähnyt unta hänestä.
Et kai luule...
Ei. Aron kuoli sinä iltana.
Kun he syntyivät. Tiedän sen.
Niin kuollut.
- Kuollut? - Niin, poissa on.
- Sanoiko hän kuollut? - Kyllä.
- Miranda haluaa nähdä tämän. - Miranda!
Sen tulimmekin kertomaan. Hän haluaa nähdä teidät nyt.
Nytkö? Ei käy.
Olet prinsessa, sinulla on tiettyjä vastuita.
Yksi niistä on varmistaa, etten myöhästy ensimmäisestä koulupäivästäni.
Minulla ei ole aikaa leikkiä prinsessaa.
Et leiki, olet sellainen.
Saammeko laittaa tiaran? Kruunun? Onko paikalla prinssikin?
- Prinssi kelpaisi. - Kuulkaa, teidän korkeutenne.
Mene ilman minua. Kerro, että tulen portaalilla -
- heti, kun voin. Jooko? Heippa. - Alex!
- Mitä? - Onnea matkaan.
Pärjäät hienosti.
Kiitos, niin sinäkin. Heippa.
Tuo ei mennyt niin hyvin.
Yksi noitasisko on tyhjää parempi.
Selvästi lämpöä puuttuu.
Voimmeko palatessa pysähtyä -
sokeriulottuvuudessa? Katsoisin hääkakkuja.
Onpa sopivasti. Haluatko tavata ex-poikaystäväsi?
- Sen hammaslääkärin? - Bob on jo jäänyt 23,5 vuoden taakse.
- Tuletko sinä? - Minä...
Tulen komeron kautta.
- Se olisi ollut hyvä idea. - Niinkö?
Viimein.
Minä jo huolestuin.
Onneksi olet turvassa.
Miksen olisi turvassa? Tuhosimmehan Thantosin ja Pimeyden.
- Eikö näin? - Aivan.
Totta kai tuhositte. Aina on töitä tehtävänä.
Haluatko mennä?
Toivoin että sinä ja siskosi auttaisitte äitirukkaanne -
valtakunnan turvaamisessa.
Siitä tulikin mieleeni: Missä siskosi on?
Hänellä alkoi koulu.
Itse pidän etäopiskeluvuoden.
Eli on pärjättävä ilman häntä.
Vaikka uskon painottaneeni, että haluan -
- kummatkin tyttäreni tänne. - Sanoinhan, että hän huomaisi.
Minä yritän.
Valtakunnan turvaaminen kyllä kuulostaa hauskalta,
mutta milloin saan aloittaa prinsessahommat?
- Prinsessahommat? - Tiedäthän. Olla prinsessana.
Mennä juhliin, olla kärryjen kyydissä, heiluttaa kansalle.
Olen hyvä heiluttamaan.
Terve!
Niitä ei ole paljoa ennen kuin opit hallitsemaan taikavoimasi.
Sekä kävelysi.
Suojelijanasi Illeana saa myös opettaa sinua.
Älä huoli, olen siisti opettaja. Voimme opiskella nurmikolla.
Jos lohikäärmeet ovat tallissa.
Desire? Magdalena?
Voisitteko viedä tyttäreni ja katsoa, että hänestä tulee kunnon prinsessa,
Sitten voit tavata Illeanan konservatoriossa.
Aloitetaanpa tiarasta, neidit.
"Työtä tehtävänä"?
"Turvata valtakunta"? Mistä oikein puhut?
En halua heidän tietävän, ennen kuin olemme varmoja,
mutta jokin liikkuu läpi Varjomaiden.
- Jotain pahaa. - Thantos? Elääkö hän yhä?
Jos hän saa ihmismuodon, hän hyökkää -
- kaksosten kimppuun. - Tiedän.
Turvatkaa sisäänkäynnit valoloitsulla.
Tulkaa sitten tyrmiin luokseni. Haluan tarkistaa linnan läpikotaisin.
Käskenkö Alexia palaamaan Coventryyn?
Tai siis rukoilenko, pyydänkö ja houkuttelenko?
Älä. Tällä haavaa hän taitaa olla enemmän turvassa ulottuvuudessaan.
Juuri kun ajattelee saavansa vapaata.
Niinpä. Tuntuu kuin vasta eilen voitimme Pimeyden.
Takaisin töihin.
Luulin, että saisimme viimein -
- hieman aikaa olla kahdestaan. - Eikö 21 vuotta muualla -
riitä sinulle?
OPPILASKUNTA
WAVERLYN YLIOPISTO
Etkö voi edes tervehtiä?
- Terve. - Älä ole tuollainen.
Millai...
Anteeksi. Hei.
Tuo oli parempi.
- Hei. - Taisit sanoa jo tuon.
Aivan.
Vaikka tämä on mukavaa, pitää etsiä McGregor Hall.
Minulla on luento renessanssirunoilijoista.
Selvä. Se on pihan toisella puolen.
Hyvä, kun kokeilet uusia juttuja.
Sinua tuskin näkyy taideyksikön ulkopuolella,
- Taideyksikkö? - Niin. Nähdään.
Nyt tajusin. Erehdyit nyt isosti.
Ehkä. Jospa soitan sinulle myöhemmin?
- Uusi kampauksesi on kiva. - "Uusi kampaus..."
- Nähdään. - Odota!
En ole se, joksi minua luulet!
Et todellakaan.
Toki tiesin heti, että se olit sinä. Camryn ei näyttäytyisi -
noissa farkuissa.
Toki ne ovat söpöt sinun päälläsi.
Olemme identtiset kaksoset. Ja tiedoksesi,
yritin kertoa hänelle...
Ehkä et kaikelta flirttailultasi -
- muistanut esitellä itseäsi. - En edes tunne tyyppiä.
Hän on Marcus Warburton, siskosi ex-poikakaveri.
Painotus "ex"-osalla.
Cami erosi pojasta kaksi viikkoa sitten. Emme juttele hänelle enää.
Hänkö erosi pojasta?
Mutta hän on niin...
Tietoinen kampuksen eri paikoista.
Tuossa on McGregor Hall, kuten hän sanoikin. Nähdään.
Älä huoli. En sano Camrynille tästä mitään.
Toki kirjoitan kaiken hänelle viestillä.
Tätä minä tarkoitinkin.
Loitsukirjoja!
Joku kirjoitti ne ylös!
Ei vaikuta vaikealta.
Kiitos.
Se onkin vaikeampaa, miltä näyttää.
Ei se mitään. Olepa hyvä.
Anteeksi.
Kuule, yrität liikaa.
Kuvittele vain, mitä haluat tapahtuvan.
Anna sen virrata sinun läpi.
Valmiina?
- Kiitos. - Eipä kestä.
Olisit tullut tarpeeseen eilen vanhempieni autotallissa.
- Olen Demetri. - Oletko prinssi?
En tykkää arvonimistä.
- Olen Camryn. - Kaikki tuntevat sinut.
- Tervetuloa Coventryyn. - Kiitos, teidän kor... Demetri.
Minun pitäisi etsiä Illeana. Hän varmasti etsiikin jo...
Huonompi homma, koska elehdin paljon käsilläni.
Siihen vain pitää tottua.
Älä ole huolissasi. Minä voin siivota sen.
- Kiitos, taas. - Eipä kestä.
Heippa.
LOITSUKIRJA TYHMILLE
Demetrihän se oli?
Varo.
Seinät ne liikkuvat.
Prinsessa Camryn.
- "En käytä arvonimiä"? - Saan kai puhua hänelle?
Toki, mutta rikoit samalla ainakin 1 400:aa lakia.
- Hän ei ollut sellainen kuin odotin. - Totta. Hän taitaa tykätä minusta.
Katsotaan, tykkääkö hän, kun kuulee,
että olet keittiössä töissä ja taikavoimaton.
Hei, Alex! Odota!
Toivoinkin näkeväni sinut taas.
Tässä on tapahtunut suuri erehdys.
Tämä voi kuulostaa...
- Kutsuit minua Alexiksi. - Sehän on nimesi, eikö?
On se, mutta... Beth kävi luonasi.
Hän periaatteessa taklasi minut kahvilassa.
Mutta muutenkin huomasin, että jokin ei täsmännyt.
- Hiusten lisäksi. - Ilmeisestikin siskoni on suosittu.
- On. - Minut on kutsuttu -
seitsemiin kemuihin ja treffeille kahdesti.
Lisätäänpä niihin vielä kolmas kerta.
- Haluaisitko syömään? - Mitä...
Anteeksi, mutta se olisi huono idea.
Selvä.
Jos se yhtään auttaa, siskosi ja minä erosimme,
koska meillä ei ollut paljon yhteisiä kiinnostuksia.
Ei se auta ollenkaan.
Se vain tarkoittaa, että lainaan muistiinpanojasi.
- Nähdään. - Selvä.
Hei, Alex! Odota!
Voisin saattaa sinut kotiin.
Emmekö jo pelanneet tätä peliä?
Kyllä, mutta minä... Haluan varmistaa, että olet turvassa.
Sitä paitsi Camryn ei antaisi anteeksi, jos antaisin sinun joutua vaaraan.
Hyvä on.
- Löysitkö yksikön? - Kyllä. Kiitos.
Olin aika varma sen olinpaikasta.
Voisiko joku auttaa?
Luoja!
Tyhmä loitsu.
- Vielä kolme ovea. - Auttakaa!
Mitä oikein teet? Sinun piti odottaa minua.
- Tylsistyin. - Olisit aloittanut helpommasta loitsusta.
Mikä olisi helpompi loitsu kuin seinän läpi kulkeminen?
- Ei mikään. - Auttakaa minut ulos.
- Ajatuksia? - Nolla.
- Tarkoititko tätä? - Kyllä.
Yhä nolla.
En keksi mitään.
Älkää jättäkö minua tähän!
- Älä tuosta huolestu. - Mistä? Aivan.
Tässä se on.
Hei!
Anteeksi!
No niin.
- Voisimme kokeilla nuudeli... - Ei, viimeksi en saanut päätä kiinni.
Hei. Prinsessa Camryn.
Ensimmäinen päivä.
Voitin Pimeyden.
Kiva sää ulkona, eikö?
- Kiirehtikää. - Peräännypä.
Ei, hoidan tämän.
- Miten niin? - Minä teen sen vuorostani.
- Et osaa... - Enkö osaa?
En koskaan saa tehdä sitä, ellet anna mahdollisuutta siihen.
- Herra Loitsut-Parhaiten-Osaava. - Hyvä on. Katsotaan, onnistutko.
Haluatko nähdä?
Hyvä on sitten.
Voisitko yrittää olla laittamatta -
kehonosiasi enää kiinni ennen kuin palaamme?
Itse kadotin kerran kyynärpääni. Piti etsiä kylttien kera.
Minne oikein menette?
Ettekö opetakaan loitsuja?
Toki, mutta meidän on tehtävä pari muuta asiaa ensin.
- Onko jokin vialla? - Ei oikeastaan.
No, hyvä on. Täällä vainoaa jokin paha voima.
- Kulman takana voi odottaa... - Häiden suunnittelua.
- Meillä on häidemme suunnittelua. - Onko?
Kyllä vain.
Hyvä, koska paljon on tehtävä. Vieraslista laadittava...
Palaamme pian. Älä aiheita ongelmia.
Hääruoaksi fondueta, juusto on herkullista.
- En minä oikeasti... - Selvästi jotain on vialla.
- Käsi tippui. - Hänet piti laittaa museoon.
Hän hajoaa osiin.
Huhuu?
Onko täällä joku?
Artemis.
- Kas tässä. - Kiitos.
Onko Marcus yhä...
Istumassa talon edustalla ja tuijottamassa tänne?
Kyllä. Hyvin outoa.
- Katso, minkä löysin! - Minulle ei makseta tarpeeksi.
Tuon sinullekin leivän.
Ja parempi viedä yksi myös tiedät kyllä kenelle.
Mitä ihmettä teit sille pojalle?
- En mitään. - Niinpä niin.
- En minä tehnyt. - Ihan sama.
Uskomattomin asia...
Mikä poika?
Marcus. Hän saatteli kotiin eikä ole vieläkään lähtenyt.
Minun Marcukseniko saatteli sinut?
Kyllä, mutta ei mitään tapahtunut.
- Hän pyysi treffeille, kieltäydyin. - Hänkö pyysi treffeille?
Miten niin sinun Marcuksesi? Tehän erositte.
Totta. Erosimme me.
Minä jätin hänet. Hän on selvästi murtunut ja sekaisin.
- Selvästi. - Ei sen väliä.
Tiedätkö miksi? Tapasin prinssin.
- Niinkö? - Söpön prinssin. Demetrin.
Sinuttelemme toisiamme.
Emme välitä arvonimistä. Minulla oli mahtava päivä!
Itse asiassa oli outo päivä. Äiti hermoili ja Illeana ja Karsh käyttäytyivät oudosti.
- Camryn. Camryn! - Mistäkö tiedän? He kohtelivat...
- Mitä löysit? - Mitäkö...
Tulit sisään. Sanoit löytäneesi...
Katso!
Se ilmestyi tyhjästä.
Kirjaimellisesti.
- Siinä on isämme tunnus. - Tiedän.
Eli se on totta.
Tämä on merkki.
Hän on elossa.
Isämme taitaa olla vielä elossa.
Mitä tarkoitat?
Olen kirjoittanut kaikki nämä tarinat.
Hänestä. Siitä, että hän on tuolla jossain ja pyytää apuamme.
- Tarinasi aina toteutuvat. - Tiedän.
En kertonut, koska en ollut varma.
Missä hän on?
Hän on ansassa. Paikassa nimeltä Varjomaa.
Tule.
Mirandalle on kerrottava.
Tuonne. Ei, tuonne!
Ei.
- Illeana! - Karsh!
- Olette yhä turvassa. - Mikä hätänä?
Thantos on palannut.
Mehän tuhosimme Pimeyden. Miten hän voi olla vielä elossa?
Mehän karkotimme hänet rakkauden valolla olemattomiin.
Vielä yksi vihainen huuto ja sitten Thantos oli mennyttä.
Ilmeisesti kun hän tuhoutui,
hänestä jäi jotain, mikä jäi roikkumaan Varjomaahan.
Varjomaa? Näetkö? Se on olemassa.
Olen tuntenut pahuuden läsnäolon liikkuvan varjoissa viime päivinä.
Nyt tiedän sen olleen Thantos.
Tänään hän hyökkäsi palvelijan kimppuun Pohjoistornissa.
Kauheaa.
Minä olin siellä. Se olisin voinut olla minä.
Hän siis tarkoittaa: "Kauheaa, onko poika kunnossa?"
Tarkoitin sitä.
Hän kyllä toipuu. Jotenkuten.
Hänen varjonsa ei.
Varjonsa?
- Varjotko ovat omillaan täällä? - Kyllä.
Varjojen maailmassa -
Thantos juuri piileksii ja juonittelee paluutaan.
- Toivottavasti emme ole liian myöhässä. - Miten niin?
Mitä hän tuolla tarkoitti?
He ovat tuhoon tuomittuja.
Liian myöhässä estääksemme häntä saamaan ihmismuotonsa takaisin.
Mitä sitten tapahtuu? Jotain pahaa, eikö?
Selvästi jotain pahaa.
Hän haluaa vain tuhota teidät kaksi. Ei muuta.
Niin.
Tuo kyllä lasketaan pahaksi.
Jos Thantos palaa,
emme pysty pysäyttämään häntä toistamiseen.
Odottakaa!
Sen näin sinun ylläsi tänä aamuna.
Se ei ollut mies.
Se oli miehen varjo.
- Thantos oli kodissamme! - Ei ollut.
- Oli hän! - Jos hän voi vapaasti kulkea -
maailmojen välillä, hän on jo luultua vahvempi.
- Mitä höpötät? Ei se ollut varjo. - Oli se!
Taas kerran te kaksi olette ainoat, jotka voivat pysäyttää hänet.
Miksi me?
Mikseivät he loitsisi välillä isoja taikoja?
- Ei pahalla. - Ei haittaa.
Hyvä kysymys. He eivät koskaan tee mitään.
Tuo kyllä haittasi vähän.
Parin päivän päästä aurinko ja kuu ovat linjassa.
Auringonpimennys?
Olette kumpikin voimakkaimmillanne.
Oi, haluaisinkin auringonpimennyshäät.
Tiedät, ettei äitini voi olla täällä silloin.
- Aivan. Jos kauniisti pyydän? - Ei käy.
Heidän pitää tehdä kukistamisloitsu.
Se ei ole mahdollista. Eivät he pysty siihen.
Vasta kävelevät seinien läpi. Avun kera.
- Kävi moka. - Hän jäi -
- seinään kiinni. - Emme voi muutakaan.
- He eivät ole valmiit. - Tehkää valmiiksi.
Emmekö itse saa päättää, teemmekö tätä kukistamisloitsua?
- Mikä se on? - Loitsu,
joka voimallaan tuhoaa kaiken Varjomaassa piileksivän.
Jos teemme loitsun, isänkin varjo tuhoutuu.
Emme siis voi.
Anteeksi kuinka?
Löysin tämän Pohjoistornista. Se oli isän, eikö näin?
Hän yrittää kommunikoida. Hän on elossa.
Hän on kai Varjomaassa.
Olen niin pahoillani.
Ette halua uskoa, mutta isänne on oikeasti poissa.
Hän ei palaa.
Etsin häntä vuosia läpi Varjomaan.
Hän ei ole siellä.
- Mutta tarinani, uneni... - Thantosin aikaansaannosta.
Kuu on puoleksi pimeydessä.
Sinulla on yhteys Varjomaahan. Hän käyttää sinua.
Entä Aronin sormus?
Vain Thantosilla voisi olla se.
Hän vei sen, kun tappoi isänne.
Ei varjo Thantos ole.
Tiedän sen. Se on isämme Aron.
- Hän tarvitsee apuamme. - Ei, me tarvitsemme teitä.
Olen pahoillani, mutta teidän on luotettava minuun.
Luotan, sinuun ja siskoosi.
Coventryn tulevaisuus riippuu teistä.
Ihme, kun edes pärjäsivät ilman meitä.
- Valmistakaa loitsu. - Kyllä, kuningatar.
No niin.
Tärkein muistettava asia kukistamisloitsussa on,
että osasia on oikea määrä.
Tasapaino on herkkä. Tarvitsette siis...
Nyt kyllä...
- Luoja... - Voitteko auttaa?
Kuten sanoin, tarvitsette saman verran aurinkoa -
kuin kuutakin!
Ota se kiinni!
Istu.
No niin.
- Eli, kuten olin sanomassa... - Mitä?
Tärkeintä kukistamisloitsussa -
- on... - Jospa mennään suoraan asiaan.
Puheella ei jänöä saa hatusta.
Ei, mutta kylällisiä ei muutu aaseiksi.
- Sanoin jo olevani pahoillani. - Eikä ollut sattumaa,
että äitini sattui asumaan siinä kylässä?
Hieman pahoillani.
Ottakaa toista käsistä. Teemme ensimmäisen osan.
Muistakaa, kyse on tasapainosta.
Saman verran aurinkoa kuin kuuta, kuumaa...
- He ymmärsivät kyllä. - ...ja kylmää.
Valmiina?
Valmiina.
- "Auringon voima..." - "Ja kuun loisto..."
Lempikohtani.
"Tulevat yhdeksi, kun haluamme..."
"Avata oven Varjomaahan."
Tuo oli siistiä.
Miten...
Ehkä aurinkoa oli liikaa.
Yrititkö edes, Alex?
Kyllä. En. Jollain lailla.
Minusta meidän ei pidä tehdä tätä.
- Kuulit, mitä äiti sanoi. - Kyllä, mutta olen eri mieltä.
Nyt on sama, oletko samaa mieltä.
Äitinne ei pyytäisi tätä, ellei se olisi todella tärkeää.
Olkoon. Kukistetaan sitten.
Te voisitte kokeilla uudestaan. Me lähdemme ja -
vaihdamme vaatteet vähemmän -
palaneisiin.
- Olen pahoillani. - Minä myös.
Kappas, olet yhä täällä.
- Miksen olisi? - Ajattelin, että olisit jo kotona taas.
Varsinkin, kun en ole nähnyt sinua kärryjen tai hevosen kyydissä.
Niitä pidetään takana.
Sitä paitsi äiti tarvitsee meitä.
Siis meitä kumpaakin.
Ole kiltti. En voi tehdä tätä yksin.
Olemme kolikon kaksi puolta.
Noitakaksoset.
- Noitasiskot. - Niin.
Hyvä, noitasiskot.
Hyvä on.
"Auringon voima..."
-"Ja kuun loisto..." -"Tulevat yhdeksi, kun haluamme..."
Pysy keskittyneenä.
Keskitymme. Kaikki energiamme täytyy...
Demetri!
Kivasti keskityit!
Demetri!
Cam!
Demetri!
- Hei! - Moi.
- En halunnut häiritä. - Et sinä häirinnyt.
- Me vain pelleilimme. - Niin.
Yritämme pelastaa valtakunnan ja kaiken, mikä on hyvää.
- Demetri, hän on siskoni... - Alex.
- Tiesin sen. - Hauska tavata.
- Hän on prinssini. - Ymmärsin sen.
Mitä?
Demetri on mahtava. Hän näytti, miten korjata asioita.
Katso!
Cam!
Näytä hänelle.
Näytä sinä. En olisi hyvä opettaja, jos veisin kaiken kunnian.
- Vai? - Hyvä on.
- Eikö hän olekin mahtava? - On hän.
Taidan jättää teidät pelastamaan maailmaa.
Kuule... Saisinko esitellä joskus puutarhaa sinulle?
Kyllä. Siis, kyllä.
Vastaukseni on kyllä.
Siellähän sinä olet!
Saisinko teetä?
Tuo minulle kanasalaattileipä, josta on reunat leikattu pois.
Ja oliiveja. Pidän niistä.
- No? - Heti, sir.
Missä esiliinasi on? Laita se päällesi.
Onpa täällä lipsuttu, kun olemme olleet pois.
Tilatkaa tekin jotain.
Työskentelemme myöhään.
Etkö olekaan prinssi?
En.
Minä... Anteeksi.
Mikä sinua vaivaa? Mene hänen peräänsä.
Hän on töissä, en...
Palataan loitsun ääreen.
Olet mahdoton.
Demetri!
Hei, Demetri.
- Teidän korkeutenne. - Haluan jutella.
Lopettakaa jo tuollainen.
Anteeksi. Älä suutu.
En valehdellut. En toki kertonut totuuttakaan.
Ei se mitään.
Rauhoitu. Kukaan ei suuttunut.
Halusin vain tehdä vaikutuksen. Halusin hänen pitävän minusta.
Voit tehdä vaikutuksen, vaikka olisitkin tarjoilija.
Olen minäkin siivonnut.
Pönttöjä myös. Siivosin kaksi kesää.
- Niinkö? - On tehtävä, jotta pärjää.
Työ ei määrittele ihmistä.
Vanhemmathan sen määrittelevät.
Eivät hekään.
Oletko varmasti prinsessa?
Olen aika uusi roolissani. Anna muutama viikko -
ja lupaan olla koppavampi ja pinnallisempi.
Ja Camryn taas...
Hän pitää sinusta.
Älä siis anna periksi.
Hyvä on.
Voinko pyytää palvelusta?
- Toki. - Saanko lainata taikaasi?
Taikaani?
Miksi sitä haluaisit?
Että voin tehdä jotain erikoista Camrynille.
- Eikö sinulla ole taikavoimia? - Ei.
Hyvä on sitten.
- Mitä tapahtui? - Se oli Thantos.
Hän yritti ottaa Demetrin varjon.
- Missä hän nyt on? - Tuolla.
- Missä? - Tuolla.
- Missä? - Kulhossa.
Tässäkö?
Siellä on.
Mitä muuta olisin tehnyt?
Hän pyysi minulta taikuutta lainaan.
Vain Thantos voisi pyytää moista.
Coventryssahan kaikilla on taikavoimia.
Tuo ei ole täysin totta.
Voisin tarvita kiropraktikkoa.
Kun isäsi kuoli, äitisi ajatteli,
että olisi parasta jättää taikuus niiden käsiin,
jotka osaavat hallita sitä.
Kuninkaallisille ja suojelijoillenne.
Meille.
Hekö veivät muiden taian?
Kauheaa ja epäreilua.
Et taida ymmärtää.
Ymmärrän täysin hyvin.
Ei kiirettä sillä kanasalaatilla.
Cami!
Oletko nähnyt Alexia? Nousin aamulla ja hän oli poissa.
Voi luoja! Olin huolissani sinusta!
Tekstasinkin sinulle monesti.
En ollut kantaman päässä.
- Tiedätkö Alexista? - Toki!
Hän on kahvilassa Marcuksen kanssa.
Lähetin kuviakin.
- Uskomatonta. - Tiedän.
Käyvät läpi muistiinpanoja.
Ei kikatusta, hiusten pyöritystä.
Hän on huono tässä.
Kiitos. Olet hyvä ystävä.
En tarpeeksi hyvä, että tekstailisit takaisin.
Sain rakkojakin!
Minun tässä pitäisi tutoroida.
- Minä yritän. - Minun on mentävä.
- Heippa. - Nähdään.
Katsokaa minua. Olen kaikkia muita parempi.
En edes käytä hoitoainetta.
Luoja.
Hei, Marcus. Minä tässä. Alex. Taas.
Näen sen.
- Eikö sinun pitänyt mennä opiskelemaan? - Pitikö?
Kyllä. Niin monta kuolleen kirjailijan kirjaa luettavana.
Ennen kuin menen, haluaisin kysyä jotain.
Tiedäthän siskoni Camrynin? Todella nätti, ex-tyttöystäväsi.
Mitä pidät hänestä?
Onpa outo kysymys sinulta.
Hän on mahtava, tosi hauska.
Hän on joskus hieman tympeä ja itsekeskeinen.
En ole itsekeskeinen!
En niin sanonutkaan.
Hei, Marcus. Hei, Alex.
Anteeksi.
Mistä te täällä puhutte?
Eivätkö olekin söpöt kengät?
En sano noin! En sanoisi noin.
Tuo toimii vain, jos kengät ovat oikeasti söpöt.
Ne ovat sinun kenkäsi.
Mitä sinä täällä? Meillä on tekemistä.
Elän elämääni. Minulle riitti se paikka.
Lähden tästä.
- Nähdään. - Heippa.
Heippa.
Mikä sinua vaivaa? Etkö luota minuun?
Käännän selkäni hetkeksi, ja olet lääppimässä häntä.
- Miksi luottaisin sinuun? - En tekisi mitään,
mikä loukkaa sinua. Tiedät sen.
Tiedän kyllä.
En jättänyt häntä. Hän erosi minusta.
Sanoin vain niin, etten näyttäisi pahalta.
Voi, Cam. Olen pahoillani.
Ei se mitään. Ainakin tiedän nyt miksi.
Hän kertoi syynä olleen se, ettei teillä -
- ollut paljon yhteistä. - Enkö ole itsekeskeinen?
Et! Itsekeskeinen ihminen ei lähtisi Coventrysta.
Kuten minä.
Mitä pitäisi tehdä, jos luulet isän oikeasti -
- olevan vielä elossa. - En luule, tiedän sen.
Miksi hän kommunikoi vain meille?
Hän antoi minulle sormuksen.
Ja piirroksen.
Onko sinulla yhä piirros isän tunnuksesta?
Repussani.
Kuusisataa kuvaa Marcuksesta. Ja tässä se on.
Mutta tässä on linna.
Näitä ovia en ole ennen nähnyt.
Mennään nopeasti Coventryyn.
Nopeasti?
- Camryn, ei. - Mitä? Älä huoli.
Olen harjoitellut. Osaan nykyään vaikka mitä.
Camryn!
Tämä ei näytä Coventrylta.
- Olemmeko siellä varmasti? - Totta kai olemme.
En pääse eteenpäin!
No niin. Se toimi.
Jotenkin tämä ei yllättänyt.
- Tämäkö se paikka on. - Pakko olla.
Kaikki on kuten kuvassa. Paitsi, ettei ole tiiliseinää.
Ehkä täällä on sisustettu.
Täytyy sanoa, se ei ole pahin idea...
Alex?
Muistatko, kun kerroin seinäjutustani?
Illeana...
Enpä tiedä tästä.
Ehkä he sulkivat tämän syystä.
Niinpä. Haluan tietää, mikä se syy on.
- Pysy lähellä. - Odota!
Kauhuleffoissa on aina se tyhmä tyttö,
joka menee pelottavaan taloon, vaikka kyltit käskevät poistumaan.
Ja yleisö huutaa: "Älä mene sinne!"
- Niin? - Olet se tyttö.
Mikä tuo oli?
Ei mikään. Varjo vain.
Taidamme olla turvassa.
Hei.
Ettekö harjoittele loitsua?
No...
Tutustuimme vain uuteen paikkaan.
Ja pakko sanoa,
- vessoja voisi olla lisää. - Niin.
Cam piirsi tämän.
Minäkin piirsin sinun ikäisenäsi.
- Eikö se ole sinusta outo? - Olisi oudompaa, jos et piirtäisi.
Thantos on paljon, mutta ei tyhmä.
Hän yrittää huijata sinua.
Tämä on isän työhuone.
Sitä se oli, kyllä.
Se oli hänen lempihuoneensa koko linnassa.
Se on kuin hänellä silloin.
Millainen isä oli?
Kerrotko? Et koskaan puhu hänestä.
Mistä edes aloittaisin?
Hän oli hauska ja suloinen.
Ja vahva.
Tapasin hänet teidän ikäisenänne Talvifestivaaleilla.
Tanssimme koko yön yhdessä.
Sitten se oli ohi.
Hän halusi antaa minulle lahjan, jotta muistaisin hänet aina.
Sain valita mitä tahansa.
Mitä pyysit?
Tähteä. Pohjoiselta taivaalta.
Oikea tähti.
Hyvä lahja.
En kertonut tästä kenellekään.
Se oli salaisuutemme.
Alkaa olla myöhä.
- Menkäähän kotiin. - Heippa.
Nukun paremmin, kun tiedän, että olette turvassa ulottuvuudessanne.
Tiedän, että kamppailet.
Thantos ei käy luonani.
- Isä käy. - Tiedän, että uskot niin.
Sinun on luotettava minuun.
Hyvä on.
Anna anteeksi.
En voi muutakaan.
Kaikki hyvin. He ovat varmasti kunnossa.
Tulevat kohta kotiin.
- Anna jo olla. - En voi vain...
Eikö taikamaailmassanne ole keksitty puhelinta?
- Anteeksi. - Eilen menitte altaaseen -
- ettekä voineet soittaa? - Menin komeron kautta.
Äitinne oli hirmu huolissaan.
Äitinne on ihan kunnossa.
Isäsi se tyhjensi altaan.
Anteeksi. En osaa vielä kommunikoida ulottuvuuksien välillä.
Osaat tekstata, ladata ja puhua puhelimella.
- Kaikkea yhtä aikaa. - Hän ei osaa.
Kuulen mitä sanot.
Olemme iloisia, että palasitte kotiin ehjinä.
Oliko hauskaa?
- Kyllä. Tosi hauskaa. - Tosi hauskaa. Oli mahtavaa.
Onko jotain, mitä ette kerro?
Ei.
Onko jotain, mitä ette kerro, koska kauhistuisimme -
ja isän pää voisi räjähtää?
Kyllä.
Hyvä on sitten.
Nukkukaa hyvin.
- Siinäkö kaikki? - Kyllä.
- Öitä, isä! - Öitä!
- Alex? - Niin?
Jos haluat, voit kutsua minua isäksi.
Kiitos, mutta ei minun tarvitse.
Hyvä on.
- Mihin menet? - Unohdimme auton.
- Entä jos kumpikin on elossa? - Kuka?
Aron ja Thantos.
Isäkin on voinut piileksiä Varjomaassa.
Liianko kauan?
Onhan kulunut aikaa, mutta niin kirjoitin tarinaani.
"Isä oli heikko ja pääsi Thantosilta karkuun."
"Hän on elänyt Varjomaassa katsoen meidän peräämme."
Minulla sanotaan olevan tiedon kyky.
Tiedän isämme olevan yhä tuolla.
En tuhoa mahdollisuuttamme nähdä hänet taas -
tekemällä tyhmän loitsun.
Oletko varma, ettei sinulla ole tahdon kykyä?
- Tahdoit aina isän. - Tuo ei ole totta.
Ei edes vähän?
Se on vain niin...
Alex?
Sokerikeksejä!
- Alex? - Sokerikeksejä!
Sokerikeksejä!
Onko täällä joku?
Kuule. Jos olet Thantos,
en pelkää sinua.
Mutta jos olet isäni,
jos se olet oikeasti sinä,
meillä ei ole paljon aikaa.
Tarvitsen merkin. Jotain.
Olet se sinä.
Miranda!
- Kutsuin sinua. - Kuulin. Onko kaikki hyvin?
- Mitä tapahtui? - Aron on täällä.
Linnassa, ansassa Varjomaassa.
Tiedän, mitä aiot sanoa. Se ei ollut Thantos, ei voinut olla.
Pyysin merkkiä ja hän piirsi tähden.
Tähden?
Sen hän antoi äidille, kun he tapasivat. Heidän salaisuutensa.
Tähden? Kuinka romanttista.
- Enkö minä ole romanttinen? - Et.
Hieman. Halasit minua.
- Keräät haleja. - Nyt kerään. Tuo...
Se on hyvä uutinen. Mikset ole iloinen?
- Tiedämme, missä hän... - Riittää!
En halua kuulla enää isästänne.
Kunpa en olisi kertonut sitä tarinaa.
Mikset edes harkitse, että hän voisi olla elossa?
- Että molemmat ovat? - Saatat olla oikeassa.
Molemmat voivat olla elossa. Loitsu on silti tehtävä.
Mitä? Ei!
- Miten voit sanoa noin? - En voi antaa Thantosin -
saada voimiaan. Ette olisi turvassa. Ei kukaan olisi.
- Mutta isä... - Haluaisi meidän tekevän tämän.
Ei haluaisi. Tiedän sen.
Sanoit kukistamisloitsun tuhoavan kaiken varjoissa.
Yritän tehdä sen, mikä mielestäni on parhainta.
Yritätkö?
Muilta taikuuden vieminenkin oli kai mielestäsi parhainta.
Alex.
Oli se silloin.
- Sinä ja siskosi... - Lopeta jo.
Et välitä meistä.
Et välitä edes Aronista.
Välität vain kallisarvoisesta valtakunnastasi.
Pidä se hyvänäsi.
Lähden täältä pois heti ekasta ovesta.
Kappas.
- Siinä se onkin. - Alex...
Auringonpimennys on jo melkein täällä. Odota!
Olipa kiusallista.
Niinpä.
Joskus hän vielä ymmärtää.
Aikaa ei ole enää paljon. Missä Camryn on?
Kotona, toisessa kodissaan vanhempiensa luona, toisten vanhempien.
Äiti. Se toinen äiti, hän...
Hän ei ole täällä.
- Etsisittekö hänet? - Toki.
Pyydä puhumaan siskolleen.
- Tarvitsemme molemmat. - Hoidamme homman.
Voimmeko pysähtyä matkalla? Vaihdan kenkäni.
- Sopivat sinulle. - Minunko pitäisi puhua hänelle?
- Miksi minun? - Hän on siskosi.
Hän kuuntelee sinua.
Oletteko tavanneet Alexin?
Hän ei osaa kuunnella tai olla sisko.
Hän otti huulikiiltoni.
Hän on aikamoinen...
- Tuolla se on. - Aikaa ei ole paljon, Camryn.
Jos Thantos vapautuu varjoista, emme voi puolustautua.
- Mutta Miranda... - Hän on liian heikko -
- edellisen taistelun takia. - Eikä kehtaa sitä itse sanoa.
Tämä on mahdollisuutemme pysäyttää Thantos.
- Coventry... - Luottaa minuun.
Tiedän.
Haluan kyllä auttaa ja tehdä oikein.
En vain tiedä, mikä on oikein!
Tiedät sinä.
Olet Coventryn prinsessa.
Et voi vain olla tekemättä mitään.
Sinun on toimittava, hallittava.
Anteeksi, jos et ajatellut prinsessana olemista sellaiseksi.
Mutta sitä se on.
- Ankaraa rakkautta. - Kiitos.
Se ei ole sellaista kuin kuvittelin, mutta...
Pidän siitä.
Pidän siitä, että minulla on vastuuta ja että elämälläni -
- on tarkoitus. - Entä tiara?
Rakastan sitä!
- Autat siis? - Teen enemmänkin.
Varmistan, että hän tulee.
Heippa. Toivottakaa onnea.
Anna minun tehdä se. Ja lähden täältä ensimmäisestä ovesta.
Noin sitä portaali taiotaan.
Se on jalallani.
Mitä teet? Tiedätkö mitä, Alex?
- Jos isäsi tarkoittaakin... - Älä juokse pois!
Näytät aiheuttaneen kunnon myrskyn Kaksosten kylässä.
Tuo ei liity minuun. Camryn haluaisi Alexin tulevan jonnekin.
Alex ei halua mennä.
Odotapa vain, Alex menee.
Camilla on tapana saada haluamansa.
Ei kaikkea.
Kerron, miksi tämä on järkevää.
Olet kaukana järjen maailmasta.
Jotain selvästi on vialla, jos sinä uskot olevasi se järkevä.
Teeskenteletkö vain, ettei sitä tapahdu?
- Miten se auttaa isää? - Sinäkö muka välität?
- Välitän enemmän kuin sinä. - Kerropa tuon logiikka.
Välitän niin, että jään. Yritän selvittää, mikä on oikein.
Tiedän, mikä on oikein.
Mitä sitten täällä teet?
Jos tietäisin, kuten sinä tiedät,
sitten tekisin kaikkeni, jotta auttaisin isää.
Miten muka sen tekisin?
En tiedä. Mietin valmiiksi vain ensimmäisen osan puhettani.
Ei sillä väliä.
Olet oikeassa.
- Olenko? - Olet.
Tuletko mukaani?
Et estäisi minua, vaikka haluaisit. Vai haluatko?
- Näitkö sinä tuon? - Minkä?
Aivan.
- Nähdään myöhemmin? - Jep, myöhemmin.
Selvä.
"Seinänläpikävelyloitsu".
Liian myöhäistä sille.
Missä olet?
- Missä hän on? - Olemme kutsuneet,
pyytäneet ja huutaneet.
Mitä ikinä luulet nähneesi, ei ole enää täällä.
Mitä muutakaan tehdä?
- Isä. Auta minua. - Meidän pitää mennä.
- Auringonpimennys on alkamassa. - Ei.
Kyllä. Tämä on tehtävä.
Vain niin pysäytämme Thantosin.
Kyllä se siitä. Olemme yhdessä. Se on ainoa...
Nyt pelottaa.
Loitsukirja.
Yhä pelottaa!
Hän on täällä ja yrittää sanoa meille jotain.
VAPAUSLOITSU
Vapausloitsu.
Sillä vapautetaan Varjomaassa olevia henkiä.
Ei, älä. Se on Thantos. Mennään, jooko!
"Auringon voima ja kuun loisto."
Melkein sama loitsu.
Miten kukistusloitsu loppui?
- "Kukista vihollisemme pimeydessä." - No, katsos tätä.
Ainoa ero on se, että sanookin:
"Vapauta ystävämme pimeydestä."
Vaihdamme vain viimeisen kohdan.
- Minä sanon sen. - Tiedän.
Vain sinä pystyt siihen.
- Miksi minä? - Sinun on pakko.
- Tämä on merkki. - Haluan puhua Mirandalle.
Et saa. Tiedämme, mitä hän sanoisi.
- Mitä te täällä? - Auringonpimennys alkaa.
Siitä ei saa myöhästyä.
- Puhutaan Mirandalle... - Tunnen sinut.
- Teet sen, mikä on oikein. - Tulkaahan.
- Varjot eivät kukista itse itseään. - Mennäänpä nyt.
Kyllästyttää jo etsiä aina teitä.
Minuutti aikaa.
Me tulimme!
Kiitos.
- Tiesin, että tulisitte. - Mennäänpä sitten.
- Coventryn kohtalo on käsissänne. - Harmi, kun löysitte heidät.
Ei liikoja paineita.
Tulkaahan tähän.
Saammeko... Ei, sinä...
Menet tuonne. Näin päin.
- Hetki pieni. - Ei.
- Ai noinko päin? - Vauhtia, kaikki!
Tämän pitää onnistua! Toista kertaa ei tule.
Rentoutukaa.
Miranda. Aurinko.
Kiitos, minä huomasin.
- Hengittäkää syvään. - Tule!
Auringonpimennykset ovat ihania. Häät olisivat olleet hyvät.
Niin romanttista.
- Otitko popcornia? - Onko sopivaa syödä nyt?
- Entäpä lakritsia? - Pysykää kauempana.
Aika kukistaa paha viimeisen kerran.
- Oletteko kunnossa? - Olen kunnossa.
- Hieman hermostunut vain. - Minäkin olen kunnossa.
Tämä on oikea päätös.
Tiedän.
Tulet olemaan huippu. Oletko valmis?
Auringon voima...
Ja kuun loisto...
Tulevat yhdeksi, kun haluamme...
Avata oven Varjomaahan.
Anna valomme valaista ikuisen yön.
Paljasta kaikki paikat, jotta voimme...
"Jotta voimme vapauttaa ystävämme."
Sano se. Hänet on vapautettava.
- He tekevät vapausloitsun. - Eivät he kehtaisi.
Sano se jo.
"Jotta voimme kukistaa vihollisemme -
- pimeydessä." - Ei, älä!
Mitä oletkaan tehnyt?
Anteeksi, oli pakko.
- Thantos piti pysäyttää. - Se ei ollut hän.
Tehkää jotain!
Emme voi tehdä mitään. Päästitte Valon valloilleen.
Se ei pysähdy, ennen kuin on tuhonnut -
kaikki varjoissa.
Isä! Käsken häntä piiloutumaan.
Mikään varjoissa ei voi piiloutua nyt!
Alex!
Kiirehdi.
Valo on tulossa.
Teimme kukistusloitsun. En voi estää sitä.
Kerro, mitä tehdä! Anna merkki tai jotain.
SIIRTOLOITSU
"Tällä siirrät taikuutta toiselle henkilölle."
Hyvä on. Teen sen. Kerro miten.
Minun pitää koskettaa sinua.
ANNAN SINULLE KAIKEN
Artemis.
Varjoon se ei toimi!
Artemis.
Olemme liian myöhässä.
Artemis.
Artemis, nyt.
Annan sinulle kaiken.
Oletko kunnossa, Alex?
Tein sen. Pelastin isän. Annoin hänelle taikuuteni.
- Thantos. - Minäpä juuri.
Oliko ikävä?
- Anteeksi, olin varma... - Ilkeä Thantos.
Käyttää hyväkseen viattomien epävarmuutta.
Pitäisi kai lopettaa se.
Ja siltikin... Se, jos jokin, tuo minulle suurta iloa.
Et pääse pälkähästä.
Pääsin jo.
Jos sallinette, haluan tappaa veljeni -
ennen Valoa.
- Hän pääsee pakoon. - Kuulitko tuon?
Olit oikeassa. Isä on yhä elossa.
- Etsitään hänet. - Hän voi olla missä vain.
Ei missä tahansa.
Tarinasihan toteutuvat.
Aron on ollut luonamme koko ajan. Hän voi olla vain yhdessä paikassa.
Hyvä on.
Isä? Oletko täällä?
Äiti!
Vauhtia!
Oletko kunnossa? Mitä tapahtui?
Thantos. Hän halusi varjoni. Isärukkasi.
- Isä! - Hra Barnes!
Autetaan hänet pystyyn.
Anna kun autamme.
Taistelin vastaan.
- Missä Thantos on? - Minä...
Ota kiinni. Kyllä tämä tästä.
- Mistä tiedät? - Sanon vain niin.
Kulta?
- Voisitko... - Pidänkin!
Voit mennä. Kunhan jätät varjosi taaksesi.
Piileksitkö vanhan naisen varjossa?
Mikä pettymys.
Minä otan loparit!
Hei, veli.
Et näytä hyvältä.
Taidan lopettaa sen, minkä aloitin 21 vuotta sitten.
Isä!
- Lukossa. - Varo!
- Missä prinsessakoulussa sinä olet? - Opiskelen taekwondoa.
- Yläkertaan. - Aivan.
Ovat kai Coventryssa. Missä muuallakaan...
Lukitsi portaalin kai toiselta puolelta.
Miten pääsemme Coventryyn?
Tiedän toisen tavan.
Cam! Odota!
Seuraavalla kerralla kävelen.
Vauhtia! Pimennys on yhä päällä. Juokse nyt!
- Voimme pelastaa isän. - Isä elää.
- Odottakaa! - Ei!
- Vanha suojelijaloitsutemppu. - Aina siihen jää.
En minä jää. Sinä olet jäänyt.
- Olet ainakin... - En...
Nyt ei ole tuon aika.
Thantos lukitsi meidät ulos.
Linnan voi avata vain sisäpuolelta.
Miten Thantos pääsi pakoon ja sai voimansa?
Ei sillä ole väliä.
Syy siihen...
Oli hyvin jalo.
Kiitos.
Täällä alhaalla!
Mennään. Ovi on tuolla.
Voisinko saada sen kanasalaatin...
- Tule jo! - Missä Thantos on?
Vie Aronin pohjoistorniin.
- Miten avasit oven? - Miranda palautti taikavoimamme.
Ja totta, loihtiminen on vaikeaa.
- Tulkaa. - Olit rohkea.
Näetkö? Tuo oli vaikuttavaa.
- Onko nyt oikea aika tuolle? - Pidät hänestä.
Huono päivä sinulle.
Yksi tytär vapauttaa kukistusloitsun.
Toinen antaa vihollisellesi voimansa.
Lapset, minkäs heille voi?
- Pois alta! - Anteeksi.
En tuonut sinua tänne jutustellakseni.
Toin sinut...
Vauhtia.
- Vain minä hallitsen... - Pysy hänestä kaukana!
- Isä! - Pysähtykää! Me hoidamme tämän.
- Minulla on idea. - Hämään. Tule sinä sivulta päin.
Karsh! Illeana!
- Älä päästä irti! - Älä itse päästä irti!
Muistitko postittaa hääkutsut?
- Illeana! - Mitä?
Itse asiassa en. On ollut kiireitä viime aikoina.
Ehkä niin onkin parempi.
Thantos!
Hienoa. Pelkäsin, ettet näkisi tätä erikoista hetkeä.
Kun aurinko tulee kuun takaa,
rakasta miestäsi ja isäänne ei ole enää.
Et pääse pälkähästä.
Et voi tehdä asialle mitään, Teidän majesteettinne.
Sinulla on muuta tekemistä.
Ei!
Alex!
Ei!
Harmi, kun lapset joutuvat kärsimään perheriitojen takia.
- Pitäkää kiinni. - Mistä?
- Isä! - Ei!
Pysy kaukana!
Mielelläni.
Nyt on liian myöhäistä toimia.
Hänellä ei ole enää mitään.
Et tule koskaan ymmärtämään.
Me olemme täällä.
Hänellä on kaikki jäljellä.
Annamme sinulle kaiken.
Ei!
Isä!
Kiitos.
Varokaa!
Luuseri!
Olit oikeassa.
Tällaista yhteyttä hän ei voinut koskaan ymmärtää.
- Hei! - Miten siellä ylhäällä sujuu?
- Auttaisitteko? - Terve!
Meillä ei ole lentoloitsua.
Ja nyt kun muistelen, emme tiedä laskeutumisloitsuakaan!
En tiedä, kauanko patsas kestää meitä.
Karsh, tahdotko sinä kauniin Illeanan vaimoksesi?
Tahdon minä. Todellakin.
Illeana, tahdotko sinä komean Karshin...
- Näytät kauniilta. - ...mieheksesi?
Tiedät, että pidät siitä.
Olet oikeassa. Pidän minä.
Tahdon tietenkin.
Meitä onnisti sään suhteen, eikö vain?
Onko kenelläkään syytä -
miksei kaunis Illeana saisi...
Niinpä. Varttuvat niin nopsasti.
- Tiedän. - Saisimmeko sormukset?
Toki.
- Olet suosikkini. - Olet suosikkini.
Uskomatonta, ettei sinua kauhistuta.
Mitä tässä on kauhistelemista?
Olen kateellinen, kun hänellä on niin iso komero.
- Julistamme teidät nyt mieheksi... - Ja vaimoksi.
Selvä.
Saat suudella morsianta.
Aivan! No niin.
Ei mennä otsa edellä. Nenämme eivät auta.
- Sekö on sinusta iso? - Ei! Ei tietenkään ole.
Ei ollenkaan, minä vain...
- Suutele häntä. - Selvä.
- Ruusun terälehtiä? - Tiedän. Ällöjä.
- Kaksosten idea. - Ettäs kehtasit tehdä -
- tuon äidilleni. - Hän on ihastuttava.
- Olipa mukavaa. - Outoapas.
Ei, miten voit sanoa noin?
Oli se outoa.
Saan sen. Hei, odota...
Rva Karsh ja minä perustamme kirjakerhon.
- Viimein tiedät, miten satusi päättyy. - En epäillyt sillä olevan hyvä loppu.
Epäilitpä. Olit kuin epäilyksen prinsessa.
- Mitä? - Niin.
- Minäkö? Se olit sinä. - Tuo ei ole totta.
Tiarasi tippui.
- Minusta olemme upeita. - Niinkö?
Hyvä, noitasiskot!