За мотивами новели "Світло веселок" Лілліен Бекуів
Він випустив голуба.
Ей! Що це ти зробив?
- Хто тобі дозволив? - Не я!
- І не я! - Я дивився за цією пташкою.
Вона моя. Тож віддай її.
- Йех, віддай його птаху! - Йех, лети за нею!
Якщо ти не хочеш, я знайду щось, що полетить.
Чудово.
Наступного разу, це будеш ти.
Припиніть.
Що?
Нужбо, Томасе.
Ой. Буде халепа. Знову надзюрив у ліжко?
Скоро ти покинеш притулок.
Привіт, Томасе.
Мене звати Мейрі.
Чи ти колись був на острові?
Мейрі.
Виглядаєш якось похмуро сьгодні. Хіба хтось помер?
Ні. Але от ти щось швидко сірієш, Ферґюсе.
Але не хвилюйся. Я маю на це раду.
Капелька кольору - це те, що тобі треба.
Що? Хочеш, щоб в мене стався припадок.
Не соромся.
Люди, як гадаєте, мені пасує?
Вперше на човні, юначе?
Скоро станеш справжнім моряком.
Тут буде твій новий дім.
- Бачиш? Я доправив його сюди цілого й неушкодженого. - Так, ти це зробив.
- Ей. - Шеймус Ґалахер.
Ауч!
Це гарне вітання для новоприбулого.
- Просто прийшов привітатися. Я не цілився в нього. - Я Ненсі. Це Шеймус.
Тебе закачало на човні? Шеймуса завжди нудить.
- Зовсім ні! - Зовсім так!
- Закладаюся, що тебе стошнило! - Ні.
Ей, Шеймусе!
Маю йти.
Тримай вітальний подарунок.
Шеймусе.
- Побачимось. Я зловлю тебе! - А ти спробуй.
Там в далині - король Фінґел, король велетнів...
що закам'янів на сонці.
Я чула, що він прокидається коли на небі видно півмісяць.
І якщо його правильно попросити, і забажати чогось дійсно гідного, то він це виконає.
Таак.
О, а ось і він. Такий як я тобі розповідала.
І він привів Бена.
Егей, Алеку!
А ось і він. Це Томас.
Томасе, правда він виглядає так, як я тобі описала?
Вітаю тебе в Коррі, юначе.
Нам краще піти додому. Можемо там гарно почаювати.
Ага.
В мене був що не день, то банкет.
З пригорілою вівсянкою?
- Жаль, що ти не поїхав. - Треба було полагодити дах.
Ага, і годувати курей.
Ти придумаєш будь-що, щоб не поїхати на великий острів, Алек О'Донел.
Саме так.
Нужбо, Томасе.
Томасе?
Не треба особливих запрошень, щоб зайти до власного дому, правда ж?
Нужбо, заходь.
Ось ми й прийшли.
Давай я покажу тобі твою кімнату.
Сюди.
Надіюсь, тобі вона сподобається.
Можеш поскладати свій одяг в ось цю шафу.
І, е, це на випадок дощу.
Алек зробив цю тумбочку для тебе. Правда вона чудова?
А я пошила цю піжаму, щоб тобі було затишно вночі.
Був довгий день, залишу тебе, щоб ти освоївся.
То що там, підійшла піжама?
Бачу, що вдягнув не без труднощів?
Ага.
Думаю про те, яка ти чудова.
Радий, що я повернулася?
Тебе не було два тижні.
Ти повіриш мені, якщо скажу, що мене це засмутило?
Ох!
Ей, Томасе! Саме вчасно.
А то я б відсиділа бідному чоловікові ноги.
Чого б тобі не оглянути всю територію.
Заодно розповім про твої обов'язки.
Досередини. Сюди.
Що ти говориш?
Я прошу в неї яєчка
Тепер ти спробуй.
Гарна робота.
Давай поглянемо, що вона дала тобі.
Нужбо. Вона дала їх тобі.
Це дрібниця.
У нас їх ще багато. Ходімо.
Все гаразд.
І що це ти, якщо не секрет, надумав робити?
Хіба ти не знаєш для чого калюжі?
Як ти можеш стримуватися? Нужбо!
Давай! Біжи! Біжи! Я зараз тебе зловлю!
Втікай!
Уууу!
Правда це чудово, Томасе?
Правда це прекрасно?
Уууу!
Ходи, Алеку, похляпайся з нами.
Тут чудові калюжі.
Добре, краще піти досередини.
А то ми промокли до нитки. Нужбо в дім.
Томасе, застудишся. Нужбо.
Це через нього?
Ох.
Я знаю, що він може бути таким відкритим і привітним як та стара скала короля Фінґела.
Але під всім цим, ховається чуттєве серце.
Одного дня ти це зрозумієш.
Я тобі обіцяю. А тепер в дім.
Я надіялась, що тобі сподобається. Це його улюблене.
Тушкована яловичина під желе з порічок.
Хочеш ще?
А?
Що?
Нужбо, хлопче. Їж досхочу.
Випий до дна.
Воно смачне і тепле, і допоможе тобі сьогодні спати.
Ось.
Піжамка прийшлася впору?
Отак.
Я залишу для тебе нічник.
Добраніч.
Не говіркий, правда?
Хіба не твій батько повчав: "Розумний чоловік думає; дурний говорить"?
- Ага. - Дай йому трохи часу, Алеку.
Тут для нього все таке дивне.
Що ти там витворяла під дощем?
Ти промокла до нитки.
Цьому бідному хлопчикові ніколи не дозволяли бавитися під дощем.
Ти розчарований?
- Щось таке. - Ага.
Тепер, коли ти побачив його, ти розчарований.
Не приховуватиму, я очікував, що ти вибереш міцнішого хлопця.
Не розумію чому ти вибрала такого малюка.
Буде дивом, якщо перший порив вітру не зіб'є його з ніг.
- Звісно це був найчуттєвіший хлопець. - Ага.
Я обрала Томаса.
Що як життя в Коррі буде заважким для нього і він розіб'є твоє серце?..
і ще більше засмутить тебе?
Я думаю про тебе.
- Ти думаєш не про мене. - Як так?
Щось мені холодно сьогодні.
Скоро ти зігрієшся.
Як ти дивишся на те, що я зроблю тобі тепле віскі?
Звучить чудово.
Доброго ранку, Томас.
Я...
побачив--
- Що? - Ух--
Що? Що ти побачив? Побачив що?
Ух--
Ну говори.
Ве--
- В-Веселку. - Ти побачив Корріївську веселку.
Найкращу в світі.
То чого б тобі не взутися в чоботи і гарненько її не роздивитися?
Хіба вони не чудові для стрибання по калюжах?
Ти не казала мені, що ти взяла хлопця, який навіть говорити не може.
Ти не питав.
Весь цей час я була поза домом і ти жодного разу не спитав мене про нього.
Я довірився твоєму вибору.
Зі всіх людей ти то мав би бути співчутливим.
У нього труднощі з вимовою певних слів...
але деяким людям взагалі складно говорити.
Алеку?
- Йдеш до човна? - Саме так.
Томас теж хотів.
Дійсно?
Томасе?
Якщо ти й так пливеш, то можеш його взяти.
Добре, але він не дуже хоче?
Ні, не дуже.
То пливи так.
Хмм.
Сонце піднялося високо.
Буде... спекотно?
Прохолодно.
Ти йдеш?
# Коли я спустилась на ярмарок з самого ранку #
# Я зустріла гарного хлопчика-моряка на зламі дня #
# Він усміхнувся і взяв мене за руку з самого ранку#
# І розповів мені історії далеких земель #
# Тула рула рей #
# Хей, хо, хей, хо на зламі дня ##
Томасе.
Томасе, підійди сюди. Сідай.
Сідай.
Поглянь.
Уу. Уу.
Тепер твоя черга, Томасе.
Приклич її ближче
Уу.
Не кажи мені, що ти здашся після однієї спроби.
Як ти так хочеш чогось навчитися?
Ану знову.
Уу! Уу!
Непогано.
Але, цього разу глибоко вдихни...
і надуй живіт.
І видихни все повітря, коли їх кликатимеш.
Ууу! Ууу!
Саме так!
Вони чекають на твоє повідомлення.
Повідомлення?
Ти хіба не знав, що морські котики володіють спеціальними здібностями?
З давніх давен люди знали, що морські котики - гінці.
Вони можуть знайти духів, що проходять повз...
і передати їм послання про речі, які ти хочеш, щоб вони знали.
Можу я...
про--
промовити до моєї бабці?
Просто нахились і прошепочи своє повідомлення до неї дуже ніжно...
так, щоб тільки вона змогла почути.
Скажи моїй бабці--
- Хочеш знати, що я сказав їй? - Тільки якщо ти хочеш.
Я сказав...
Мені тут подобається.
- Ммм, ти такий повільний! - Зупинись! Ов!
- Зупинись! Шеймусе! - Ти хіба можеш зловити--
Ні! Шеймусе!
- Злови мене нарешті. - Ов!
- Повернись! - Юхууу!
Хто це до нас прийшов?
Ох!
- Не треба було таким перейматися. - У тебе немає часу для випікання.
- Та й воно не завжди вдається. - Оу.
- Тож, він десь тут? - Ні, він поплив на човні.
- Ні, не Алек. Хлопчик! - Оу.
Мої діти дерлись сюди, щоб побавитись.
Клич їх в дім. Спробую його знайти.
- Нужбо, діти! - Томасе?
Томасе?
Ох. Він втік.
Нема нічого кращого, за м'які тюки сіна на яких можна полежати.
Попався!
Нас відвідала наша сусідка місіс Ґалахер.
Вони могли тебе налякати вчора, просто діти були схвильовані зустріччю.
Шеймус і Ненсі дуже хочуть побавитись з тобою.
Приходь, якщо захочеш.
Я чекатиму.
- Він прийде, мам? - Забудь про нього! Давай просто підемо.
Він все ще звикає до всього, тому--
- Привіт. - Це Томас?
Вітаю в Коррі.
Тобі подобається на острові?
Щ-щ-ще не так багато бачив.
- Ти чого так говориш? - Шеймус! Слідкуй за словами.
Томас заїкається.
Він знає, що хоче сказати, проте інколи...
слова виходять не так легко.
Як гадаєш? Можемо його взяти в свою схованку?
- Це секрет. - Дуже дякую. Все чудово.
- Ти ж збережеш секрет, Томасе? - Тобі б краще його зберегти.
Не забудь свій дощовик.
Сьогодні може дощити.
- Томасе, ти йдеш? - Тож...
а як він прийняв Томаса?
Та ніби нормально.
- Для цього потрібний час. - Ммм.
Але я знаю, що кожен чоловік хоче своє власне дитя і...
Я знаю як ти старалася.
Ти кидаєш як курча.
Я кидаю як півень!
Ти таке дівчисько.
Півник чи курочка?
Півень!
То скільки тобі, 5?
Шеймусе! Не допитуйся!
- Вісім. - Ти не дурко?
Кожен бачить, що він не тугодум, Шеймус.
То що тоді з тобою?
Я не...
т-т-т-угодум.
Що ж, побачимо
Якщо тобі вісім...
то ти підеш наступного тижня до школи з Шеймусом.
Чшшш!
Не витріщайтесь на нього.
Він перетворить тебе на камінь.
Я думав, що він був королем Фінґелем.
- Він виконує бажання. - Так, він був королем.
Але як би ти почувався, якби був замороженим 3000 років?
Одного разу, він роздушив моряка, що став на його шляху.
Він дикий, коли прокидається.
Але Мейрі казала, що він виконує бажання.
- Нам треба вилізти туди й свиснути яйце. - То чого не лізеш?
Тому що пташка ще не відклала! Крім того ми йдемо в схованку.
Чи ви злякалися?
То йдемо чи ні? Пішли!
Пішли!
Як тобі? Це місце, де жив король Фінґел з своїм почтом.
- Це ваша схованка? - Схованка? Це?
- Де це ми? - На секретній стежці.
Святилище короля Фінґела. Ніхто не знав про його існування, поки я не знайшов.
- Я знайшла, а не ти! - Хто це збудував?
Король Фінґел і його гіганти. Вони зробили цю печеру.
Вони все зробили.
Нужбо.
Не хвилюйся. Кажани їдять комах, а не людей.
Ні. Вони вампіри.
Вони вип'ють тебе до останньої краплі.
Нужбо. Ми майже прийшли.
Томасе, зачекай!
- Хай біжить. - Томасе!
Зачекай!
Ти наче привида побачив!
- Я-я-я-по- - Іншого разу.
Ага, як перестане бути дитиною.
Йдемо подивимось на Молліних котят.
Добре.
Ти також йдеш до шоли, Бен?
- От би він пішов замість мене. - Він би вчився краще, ніж ти. Правда, Бен?
Не знаю чого ти така рада. Ми йдемо до школи.
Я впевнена, що нема сенсу вивчати нове...
коли в тебе бракує глузду, щоб зберігати вивчене.
Па-па!
Тиша. Тиша!
Тихіше учні.
Хочу вам представити нового учня.
Це Томас, і він прибув на Коррі з міста.
Хочеш нам щось розповісти про себе, Томасе?
Я--
Ух, Я--
Рорі МакКен!
- Продовжуй, Томасе. - Розкажи про шоколадні крамниці, Томасе.
Шоколад хороший...
але... Коррі кращий.
Чому, Томасе?
На Коррі... є...
човни і тюлені...
і... вівці... і...
величезні камені...
і...
замок короля Фінґела.
Спробуй знайти це в місті.
Де би посадити Томаса?
Тут, міс. Зі мною, міс! Тут! Тут!
Тут, міс. Зі мною, міс! Тут, тут, тут.
Міс, будь ласка, будь ласка. Тут, міс.
Томасе.
Це місіс Кейн вона працює на великому острові.
Ким?
Не хвилюйся. Вона - соціальний працівник.
Місіс Кейн відвідуватиме нас.
Це лише формальність для того, щоб--
Щоб вирішити чи ти будеш жити на Коррі.
- Але-- - Зараз я вже йду.
- Але коли я повернусь, Я б хотіла поговорити з тобою. - Але--
- Ми все обговоримо. - Але я вже вирішив.
- Я хочу залишитися тут. - Все не так просто.
Якщо ти залишишся в сім'ї, то всі мають бути згодні...
що це найкраще місце.
Ти так не гадаєш?
Я це залишу, для містера О'Донела.
Якщо він їх не підпише...
То мені доведеться тебе забрати.
До побачення.
- Він не хоче підписувати. - Це не так.
- Він просто був дуже зайнятий. - Це правда...
Я не зможу залишитися...
якщо він не підпише?
Не хвилюйся через це.
- Хіба ти не чуєш, що кури квохчуть мов навіжені? - Але--
Вони чекали весь день, щоб ти їх нагодував.
Іди, а то вони помруть з голоду.
Томасе?
Я бачу, що ти їм сподобався.
Можливо.
Ти говорив з ними?
Я відправив ними повідомлення до бабці.
Добре.
Хочеш знати, що я сказав їй?
Як хочеш.
Коли я вперше побачив тебе в сиротинці...
Я... вдав ніби ти моя справжня мама.
Не треба вдавати, бо так воно і є.
Якщо я зможу кликати тебе "мамо"...
то зможу в це повірити.
То чому б тобі не кликати мене "мамо"? Мені це подобається.
- Болить? - Ні.
Просто серце дає знати, що я щаслива.
І я теж...
мамо.
Куди ми йдемо?
Зачекай, скоро побачиш.
Чарлі, хочу тебе познайомити з Томасом.
Хочеш його взяти?
Він безпечний. Дійсно.
Нужбо.
Він лоскочеться.
- Па-па. - Побачимось, Керрі.
Побачимось, Ненсі.
Шеймусе--
Я хочу знову у вашу схованку.
- Ти серйозно? - Побігли!
А кажани!
Вони сплять.
І ми ніколи не спускаємось сюди вночі, коли вони літають.
- Я з Рорі зміг би. - Не зміг.
Рорі всього боїться.
Вона прекрасна.
Не важливо, яке бурхливе море...
вона тут в безпеці.
Покатаємося?
Якби ти не був міським, то знав би, що зараз приплив.
Ще той зануда!
Він змінився, правда?
Ага.
Свіже повітря і твої страви.
І ти помітив, що він називає мене мамою?
- Помітив. - Нужбо, ну...
- А мене він як називає? - Оох.
Просто "він".
Я думаю, що хлопець знає, що ти не хотів би, щоб він казав Алек.
Правильно.
Ти навіть не говориш з ним.
Я пробував.
Він ледве слово вимовив.
Ти маєш показати, що він тут бажаний.
Я годую його, одягаю, ділю з ним свій дім.
Я не можу виявляти свої почуття так як ти.
Хіба ти не бачиш, Алеку?
Треба, щоб ти приділяв йому більше уваги, а не лише жив у одному домі.
Припини. Припини.
Дай лапу.
- Хороший хлопчик. - Знаю, що ти хотів свого сина.
Але подумай, може Томас подарунок для нас?
Хороший хлопчик. Саме так.
Завтра я пливу на великий острів.
- Ти вважаєш, що це мудро? - Це дуже мудро.
Буде гарний день і легке плавання.
Крім того, я маю ці папірці...
з Томасовим іменем на них.
Окрім того, там написано 3 березня.
3 березня? Це мій день народження.
Ти не знав?
А сьогодні вже 1 березня.
Тож, мені обов'язково треба плисти.
І ще, Алеку...
ти хіба не говорив, що завтра перевірятимеш пастки на крабів?
Ага, говорив.
І ти думав--
Що, емм, ти міг би піти зі мною.
Якщо тобі цікаво.
Ммм--
Чи це означає так?
- Мммм. - Тоді вирішено.
Можна мені ще зупки?
А ось і вона, любов мого життя!
Ти вже застарий для флірту, Ферґюсе.
Я може й старий, але є ще порох в порохівницях.
Ану перевіримо.
Вуууу-хуууу! І закрутилися!
Вууу!
Тюлень!
Ага.
Нема нічого дивного, коли мати йде на полювання...
і залишає малюка на пляжі.
Іноді вона не повертається.
Але він може бути голодний.
Може.
Можемо його нагодувати.
Сьогодні. А завтра?
Про нього треба піклуватися багато тижнів.
Я піклуватимусь.
- Думаєш, зможеш? - Зможу.
Принеси нам кілька маленьких рибинок.
Ну.
Ой! Ой.
Томасе, запихай до рота.
Ну, запихай в рот.
Давай. Давай.
Не бійся. Запихай. Запихай до рота.
- Так. - Молодець.
- Ох. - Тепер давай другу
Добре.
Для початку непогано.
Я ще повернусь.
Тепер, ти бачиш, секрет у тому, щоб...
підсмажити м'ясо до коричневого, поки не стане хрустким.
Лише тоді додавай овочі й воду.
Ммм.
Б'юся об заклад - ти голодний.
Тут смачна їжа, правда?
Щасливець, бо ніколи не їв у дитячому будинку.
Їжа на смак як болото. Я не брешу.
Моя мама найкращий кухар.
Тобі треба спробувати її смаженину. Тобі сподобається.
Але ж тобі подобається сира риба?
Знаєш...
Я назву тебе Смадж.
Ти Смадж. А я Томас.
Слухай, Томасе, я думаю, що ми з тобою, мабуть, єдині люди в Коррі...
які вважають, що день народження - це привід для святкування.
- Вони не святкують дні народження? - Ні.
Вважають це даремною тратою грошей і часу, якщо ти можеш в це повірити.
Годуєш свого тюленя?
Я віддав йому останню рибу.
- Ммм. - То тобі треба ще.
Хммм.
Тобі сподобалося?
- Думаю, що ти схочеш її опробувати. - Коли?
Першим ділом завтра візьмеш човна.
- Сам? - Ага, Шеймус може. То чому б і тобі не спробувати?
Я думаю, що Томас мав на увазі...
що він хотів би, щоб його хтось навчив користуватися вудкою.
А, справді.
То підемо разом.
Хмм?
А тепер, Томасе.
Уважно подивись.
Дійсно уважно.
Вони чудові.
Ця поїздка виснажила тебе, треба звернутися до лікаря.
Нема такого, що б не полікував хороший нічний сон.
Ходи.
Я нагрів ліжко грілкою.
Що це?
Це подарунок, який ти зробиш мені на день народження.
- Він ж буде ще хтозна-коли. - Ага.
Та я знаю, що ти любиш бути готовим заздалегідь.
Який я хороший.
Відкрий його.
Відкрий.
Ах. Мало не засліпило мене.
Нема нічого поганого, коли є трохи кольору?
Ні. Ні поки вони на тобі.
Колись ми й тобі додамо кольору, Алеку О'Донел.
Ах.
Ти - весь колір, який мені потрібний.
І тепер?
Ей, Алеку!
Нам потрібна твоя допомога, щоб зрушити валун.
Зможеш допомогти?
- Якщо це тебе не переобтяжить. - Та без проблем.
Я скоро повернусь. Чекай тут.
Як справи, Ненсі?
- Томасе? - Цілий день тут працюємо.
Доведеться трохи попотіти.
Шеймус теж недалеко. Він пішов рибалити.
Я т-т-теж йду рибалити. З ним.
- Йдемо пошукаємо крабів, поки чекаємо. - Ні, він прийде. Я чекаю.
Як хочеш.
Я так працював, що зараз би чогось випив.
- Може б перехилити пінту? - Ага.
Не завадило б.
Спускайся до човна.
Я не затримаюся надовго.
Не скигли.
Скоро я щось для тебе матиму.
Я думаю, що побачу там твою маму.
Я певний, що вона буде рада побачити яким великим і сильним ти став.
Рада познайомитись з вами, юний Смадж.
Дякую. Я дуже задоволена.
І де Алек?
Містер Ґалахер попросив його допомогти.
Так. А де він зараз?
П'є пиво.
Значить його нема цілий день? Ясно.
Чудово.
Юний Смадж, бачу, зголоднів не на жарт.
Треба щось з цим робити.
Давай виплевемо, поки сонце не сіло.
Добре.
Уух.
Досить далеко.
По той бік затоки сильна течія.
- Мамо? - Так?
Чому ти обрала мене?
Ми обрали одне-одного.
Тому що я люблю тебе.
Але... ти не знаєш мене.
Ох, я знаю.
Я спостерігала за тобою.
Ти знаєш, я була такою ж, коли була в дитбудинку.
- Ти теж там була? - В притулку для дівчаток.
До мого 16-го дня народження.
- Тебе ніхто не всиновив. - Ох! Ні.
Ніколи.
Ніхто не хотів зрозуміти мене.
Але я розумію тебе, Томасе.
Смадж тут, в бухті...
а вони бавляться в каналі.
- Вони знають, що він тут? - Ага, знають.
Вони просто пересвідчуються, що він достатньо сильний, щоб вижити.
- Я попросив Смаджа передати привіт моїй бабці. - Правда?
- Ти нудьгуєш за нею? - Так.
Але я не можу її згадати.
Розумію. Але ми можемо щось з цим зробити.
- Можемо? - Так. Закрий очі.
Закрий очі.
Сконцентруйся.
Пригадуєш колір її одежі?
Можеш пригадати?
Можеш пригадати її одіж?
Знайди всі кольори.
Тепер уяви її в улюбленому кріслі.
Заглянь в її очі, Томасе.
Можеш намалювати її очі?
Значить...
коли я захочу, я завжди зможу намалювати її в уяві?
Так. Тепер ти знаєш як.
Знаєш...
ти можеж уявити будь-що.
Що ти уявляєш?
Спершу щось жовте.
- Що це? - А зараз...
- трішки синього. - Що?
- І ще червоного. - Що це?
Чудово.
Воно... прекрасне.
Поєднання якраз для того, щоб бути посередині веселки.
- Ти дійсно можеш бути всередині однієї з них? - Звісно.
- Одного дня я покажу тобі як це зробити. - Обіцяєш?
Обіцяю.
Ти завершив, Томасе?
- Так. - Можеш піти й замести в курнику?
Вони метушились цілий день.
Він сидів там і чекав цілий день...
й до останнього вірив, що ти прийдеш.
Я хотів бути там. Я був.
Але час так... пролетів.
Час - коштовна річ, Алеку О'Донел.
Якби я знав, що ти візьмеш його на човен, я би був з вами.
- Ти би мав не про мене думати.
А от про що б ти мав замислитись - це про те...
що ти розбиваєш бідному хлопчикові серце.
Ти згодував Смаджу рибу, що я дав тобі?
Він їсть її так швидко--
- Що в цьому смішного? - Нічого такого, що б ти зрозумів.
Жартуйте як хочете.
- Ми маємо чим зайнятися. - Чим?
- Нужбо. - Ей, Шеймусе.
Йдемо провідаємо короля Фінґела. Швидше!
Допоможіть! Допоможіть мені!
Він вкрав їхні яйця.
Допоможіть!
Коварде!
Шеймусе!
Допоможіть!
Аах!
- З вашого-- - Ааах!
- дозволу, королю Фінґел. - Шеймусе!
Допоможи йому, будь ласка! Допоможи!
Шеймусе!
- Не дриґайся. - Шеймусе! Томасе!
- Ні, відпусти мене! - Шеймусе, все гаразд. Он так.
Став ногу на виступ.
Не хвилюйся.
Я думав, що мені гаплик.
Принаймні ти здобув пташине яйце.
Ей, Шеймусе!
Йдемо спустимось до води. Давай.
Ні.
Ні, давай.
Іди сам.
Я не злякався.
- Звичайно. - Можливо я повернусь наступного місяця.
Тоді буде більше яєць.
Мамо, я вдома.
- Де мама? - Вона відпочиває.
Присядь і випий чаю, Томасе.
А де він?
Він там з Мейрі та лікарем.
Лікар? Навіщо?
Це моє свіже варення. Пробував?
Піду гляну як Нед порається біля овець.
Вона питала про тебе.
Мама?
Ох. Я налякала тебе, Томасе?
Вибач, синку.
Справа в тому, що, вони хочуть мене взяти до лікарні, щоб я трохи відпочила.
Ні. Я-Я не хочу, щоб ти йшла.
Не хвилюйся.
Будь хорошим хлопчиком і піди до мого комоду.
У верхній шухляді є довга коробка.
Там подарунок на мій день народження.
Але...
цей...
для тебе.
Можу я загорнути невеличку посмішку...
тобі на пам'ять, поки мене не буде?
Я збережу її.
Можеш уявляти мене...
так як я тебе вчила.
Уявлятиму.
Я не хочу забувати.
Не турбуйся, люба. Ми подбаємо про нього.
Не турбуйся ні про що інше.
Твоя правда, Алеку. Тепер я піду.
Ох. Томасе.
Ти дуже ощасливиш Шеймуса й Ненсі.
- Як? - Бо ти йдеш додому з нами.
Ура!
Алек весь час буде у міській лікарні...
тепер...
Але...
- Я хочу залишитися у власному домі. - Ти не можеш. Залишайся з нами.
Ну, ти як і раніше будеш доглядати за господарством, тож не переживай.
Тобі не бракуватиме цього місця.
Але сам ти не протримаєшся, хлопче.
Я вмію готувати.
Мама навчила мене.
Ти можеш готувати для нас.
Іди збирай речі.
Ти йдеш з нами, Томасе, все вирішено.
Тепер йди. Збирайся.
Давай. Ми допоможемо тобі спакуватися.
Мамцю.
- Що, Ненсі? - Привіт діти, як справи?
Тату, можна піти порибалити після вечері?
Чи ви...
- Ти обіцяв нам. - Підемо завтра.
Зараз я хочу попити чаю.
Містере Ґалахер.
Ти обіцяв, що ми підемо ще вчора
Містере Ґалахер.
Хотів спитати...
чи є якісь новини з лікарні?
Все те ж.
Вона ще не повертається додому.
Я не можу її провідати?
Вибач, хлопче. Ми всі чекаємо цього.
Нужбо. Допивай молоко.
Моя мама в лікарні.
Я хочу побачити її.
Будь ласка, королю. Будь ласка.
Я не буду довго в місті, Смадже.
Потерпи поки я повернусь.
Поки ми всі повернемось.
Забирайся. Геть. Геть.
Відстань. Геть. Я чесна жінка.
- Бене! - Бене!
- Твоя мама вдома? - Ні.
А батько?
Ні.
Добре...
так виглядає, що вестиму торг з тобою.
Хочеш щось файненьке для мами?
Як тобі таке? Вона чудова.
- Твоїй мамі мало б сподобатися. - Ні.
У вас є фартух? Моя мама їх любить.
Он, тут. Зараз, зараз.
Він білий, але милий.
- І він чистий. - Він нудний
А ось ще, гарне мереживо.
- Жінки люблять мереживо. - Воно теж нудне.
Зачекай. Що це?
- Скатертина. - Я її беру.
Ти вибрав гарний клаптик тканини, хлопчику.
А ти маєш гроші, щоб заплатити за нього?
У мене немає грошей.
Тоді ти тратиш мій час.
Знаєш що.
Може маєш щось натомість?
Якусь дрібничку мені в пакет.
То що, маєш чи ні?
Зачекай.
Це моєї бабці.
Ось, тримай. Ти вже...
великий і дорослий чоловік.
Піклуйся про свою маму.
Ти готовий?
- Мамо?
Ам.
Ммм.
Так багато чудових кольорів.
Відчуваєш їх?
Добре.
Я можу відпочивати.
Мамо?
Мамо.
Томасе. Іди.
Їй не можна перевтомлюватись.
- Йдемо зі мною. - Ні. Ні.
- Томасе. - Ні! Мамо?
Томасе, іди, синку.
Тобі треба піти.
Хороший хлопець.
Іноді важко зрозуміти Божу волю...
і в такий час...
ми лише можемо просити в нього милості і сили.
Присядь, синку.
Ти готовий, юначе?
Дорогий Боже...
як тобі відомо, Мейрі страждає...
і Томас та я надіємось, що ти нам допоможеш.
Ми маємо бути сильними, коли настане час...
- і ти забереш Мейрі до себе. - Ні!
- Томасе, вгамуйся, синку. - Не кажіть такого!
- Ви говорите, що вона помре. - Томасе.
- Вона не помре. - Ти повинен сісти. Нам треба помолитися.
Мамо!
Ти не можеш піти. Мамо.
Вони навіть не стараються. Вони просто хочуть відпустити тебе.
Вона не може піти.
Прошу. Вона не може піти.
- Тобі пора йти, Томасе. - Ні!
Томасе.
Йди.
Все гаразд, Томасе?
Ти у своєму ліжку сьогодні.
Вона пішла.
Ти чуєш мене?
Вона померла.
Уух! Уух! Уух! Уух!
Уух!
Чому вони не прийшли за тобою?
Тобі треба бути з мамою.
- Томасе! - Ей!
Ми всюди шукали тебе.
Чому ти не відгукувався?
Вибачте.
Ти похмурий, але станеш ще похмурішим, коли прийде місіс Кейн.
Вона прийде?
Ми чули як наша мама говорила.
Вона знає, що Мейрі нема.
Він підписав папери?
Не думаю.
- Ще ні. - Нехай...
може вони думають що тобі буде краще в місті.
Ні.
Я не хочу. Це мій дім.
А як він сам?
Я йому потрібний.
- Томасе, поглянь! - Ми взяли все.
- Ти взяв м'яса? - Єх.
Ви принесли мені ножа?
Паляниця така чудова. Ось так.
- Припини. - Уух. Цибуля.
Шеймус плаче.
Плаче? Цибуля.
Морква.
- Допоможи мені з помішуванням. - Вже йду.
Я приготував твою улюблену страву.
Тушкована яловичина під желе з порічок.
Мама мене навчила.
Охl Вибач. Я забув.
Ей. Ей. Ти не повинен цього робити.
Ось. Ось.
Давай. Іди до школи.
Де всі мамині речі?
Я викинув їх.
Навіщо?
Тому що її нема.
Це мамине!
Ні!
Як ти міг?
Це твоя вина, що її нема.
Все твоя вина. "Де Алек," вона спитала.
І вона взяла мене в човен. Вона взяла мене, бо ти ніколи б не прийшов.
А я чекав на тебе. Чекав і чекав!
А ти все не приходив.
Через це мама померла.
Бо ти не був там.
Ненавиджу тебе.
Томасе!
Томасе, що сталося?
Заходь.
Іноді ми чинимо нерозважливо, коли нам боляче.
До прикладу, коли хочемо спалити біль.
Дай йому часу, хлопче.
Ти знав Мейрі недовго
Але Алек давно з нею, він любив її більше за своє життя.
Пий молоко.
- Доброго дня, Томасе. - Доброго дня.
Мені прикро через те, що сталося, Томасе.
Скоро побачимось.
Голодний?
Хочу, щоб ти щось зробив.
Добре?
Достав повідомлення до мами. Зможеш це зробити?
Скажи їй...
Я не знаю, що робити.
Мені потрібна її порада.
Мама тут!
Мама тут.
Мама виконує обіцянки.
Що?
Можеш це взяти.
Вона дала це мені. Там є її посмішка.
Ось. Тримай.
Вона б хотіла, щоб ти це мав.
Відчуваєш її.
Спробуй.
Іди-іди, іди в ліжко.
Іди.
Ммм.
Сидіти, Бен. Прощавай.
Готовий?
Якщо моя вівсянка не вб'є його...
то вже нічого не зашкодить.
Томасе.
Ти спиш, хлопче?
Томасе!
Томасе?
Все гаразд, Смадже.
Скоро я привезу тебе до твоєї мами.
Томасе!
Все гаразд, См...
Ааах!
- Ох! - Томасе!
Ні!
Томасе! Томасе!
О Боже. Томасе!
Ні! Ні! Ні!
Томасе! Томасе?
Томасе?
Томасе.
Томасе. Томасе.
З тобою все гаразд? Все добре?
З Смаджем все гаразд?
Так. Все добре.
Чим ти думав, пливучи з бухти?
Я мав доправити його додому.
Мама послала їх.
Я знаю, це вона.
Мама послала допомогу.
Це вона.
Ага. Я теж вірю, що це вона.
Йдемо.
Присядь біля вогню, поки не перестанеш дрижати.
Сніданок?
Частково спалений.
Але пів склянки цукру це виправить.
Коли зігрієшся, то сядеш до столу?
Тут занадто сіро.
Треба додати трохи кольору.
За цим шукаєш?
Давай, розстелимо.
Скоро просохне.
Коли я їду? Завтра?
Їдеш?
Я бачив місіс Кейн.
Вона приходила за мною.
А зараз?
Ти не підписав папери.
- Звісно ні. - Тоді вирішено.
І я не підпишу ті папери
поки ти мені не дозволиш.
Дозволю?
- Хочеш повернутися в притулок? - Ні.
Ну то хай так і буде.
Ох. Добре.
Добре, добре. Давай. Присідай.
Снідай. Не хочу, щоб місіс Кейн сказала, що я тебе не годую.
- Томасе! - Хочеш порибалити?
Спершу маю спитати...
в тата.
Ага. Доснідай.
Потім на рибалку.
Ти його бачиш?
Він тепер мій тато.
Переклад: somnambula; редагування: Red, somnambula.
Таймінг: easytobeaman (з англійського оригіналу).
Hurtom.com