Traducere PREL GHENCEA
Ce zi e ?
N-am idee.
Timpul nu trecea aşa...
Când eşti copil, simţi lucrurile altfel.
Totul durează ciudat de mult !
Dar acum...
Nu mai dorm mult.
Cum mă afund într-un vis, mă trezesc că încep altul.
Ca şi cum fiecare somn e o "mică moarte".
Hai că poţi !
Nu te mai gândi, fă-o !
Trage aer în piept...
Şi sari !
Unu...
doi...
şi trei !
Data trecută a mers.
Eşti norocos dacă înveţi să înoţi când eşti mic.
Nu te mai faci de râs.
Mama e de vină !
Îi era frică de apă.
Aşa că, mi-era şi mie...
Nu era o problemă înainte. Acum este.
Cum merge, băieţi ?
Asta se potriveşte.
În prim-plan, stânga şi dreapta,
am adăugat nişte clădiri.
Face să fie mai dens.
În spate am adăugat nişte etaje.
Şi aici.
Orizontul e mai îndepărtat
cu mai multe niveluri. Am selectat câteva ceruri.
Nu, am altă idee cu cerul.
Cumva...
timpul trebuie să intre aici.
Punem răsăritul din prima serie în stânga.
Norii din Arizona în mijloc
şi, în dreapta, apusul.
Din Australia de Vest ?
Exact.
Aveţi grijă la toate detaliile.
Geamul de la balcon trebuie să reflecte soarele dimineţii.
Şi piscina, norii.
Simplu.
Asta e partea cea mai bună:
de aici încolo, spre oraş
trebuie transformat în noapte gradual.
Am vorbit cu muzeul din São Paolo.
Vor să pună 12 fotografii de-ale tale pe panouri în oraş.
În locuri strategice.
E prima abordare.
Nu prea îmi place selecţia,
dar ideea trebuie luată în considerare.
Da...
bună idee.
Îţi las ţie selecţia.
Hai să-ţi arăt muzeul.
Ăsta e spaţiul luat în calcul.
Ne dau tot etajul întâi.
M-am uitat şi cred că putem să-ţi punem cam 20 de lucrări.
Sigur că voiam mai multe, dar ar fi devenit prea aglomerate.
Ar intra de două ori mai multe.
Poţi să stai în casă, Francis,
dar nu pentru totdeauna, nu aşa ne-am înţeles.
Ce ?
E propunerea ta !
Nu poţi să mă dai afară !
Am acelaşi drept ca şi tine de a locui acolo !
Nu e problema mea, Francis.
De asta sunt avocaţi. Noapte bună.
Francis mă înnebuneşte.
Nu-i intra în joc.
Nu fi drăguţ, nu merge cu ea.
Dă-o afară, taie-i banii ! E o scorpie !
Nu ajută la nimic.
Eu sunt. Deci ?
Eşti gata ?
Nu pot în seara asta, Sylvie. Va trebui să amânăm.
Am de lucru toată noaptea.
Abia aşteptam seara asta, pusesem Prosecco la rece...
Ştiu.
Îmi pare foarte rău.
Abia aşteptam să te văd.
De la o vreme mereu faci aşa. Nu-ţi mai pasă.
O să petrecem un weekend frumos împreună, curând.
- Când ? - Îţi promit. Nu fi supărată.
Mă gândesc la tine. Te pup !
Cine era ?
Duisburg.
Vino, să ne amestecăm cu lumea.
Trebuie să vorbim despre chiriaşii de la "Cube".
Nu putem să-l lăsăm gol atâta timp.
Trei galerii m-au sunat.
Apropo...
Am schimbat codul, e 4712.
Idiotule.
În caz că ai nevoie de birou iar...
Nu e bine că stai singur acolo.
N-o să fie pentru mult timp, şi-aşa nu pot să dorm.
Ar trebui să încerci.
Mi se pare că pierd vremea.
Cât de des stau aici şi mă uit la râu ?
Ieri, alaltăieri, azi, mâine,
toate par aceeaşi zi nesfârşită !
Banii cresc în pomi iar.
Fotografia e în ascensiune, dar trebuie să ai grijă.
Fotografiile cu moda îţi ruinează fotografiile cu muzeele.
- Harry ţi-a zis asta ? - Nu, eu îţi spun ţie.
Julian, te-ai trezit devreme.
S-o salutăm pe Milla.
Milla, a venit Finn.
- Ce faci ? - Dumnezeule !
- Ce s-a întâmplat ? - Ştiu, ştiu...
Mai mult vânt !
Superb !
Aşa, aşa !
OZN-urile mai la stânga !
E bine, asta e !
Să vină marţianul !
Hans, cheamă-l !
Nu sta degeaba !
Pot s-o fac eu ?
Bine, Milla, fă-o. Doar ştii ce faci.
N-avem apă.
Îmi dă cineva altă clemă, vă rog ?
Apă, apă !
Începem !
Frumos ! Asta e !
Bun aşa.
Reflectorul mai sus !
Bună mişcarea, Eddie.
Bine.
Frumos !
Când trebuie s-o facem ?
Nu, azi nu se poate.
Nu atinge suportul, te rog !
Ar trebui să ajungă.
Foarte bine.
Nu uita că eşti în cadru !
Metalurgistul, mai aproape puţin.
Toţi vrem să ajungem acasă, da ?
E o nebunie !
Nu eşti sănătos.
Îţi plac pozele, nu ?
Ai avut dreptate, ca întotdeauna.
Ca întotdeauna ? Nu cred.
Voiam ca burtica să fie mai bine pusă în valoare.
La ce te aşteptai ?
La ceva mai miraculos, e viaţa care creşte în mine...
Înţelegi ?
E super, îmi place, dar...
- Vrei să mai încercăm o dată ? - Da, mi-ar plăcea.
Şi fără atâtea maşini, doar unu la unu.
Şi într-un loc mai simplu, mai real.
Un loc real ?
Mai sunt aici pentru o zi,
poate două, sună-mă când eşti gata.
Bună ! Da, e haios.
Sunt o super-eroină însărcinată.
E uimitor, ştii cum e Finn !
Deci crezi că trebuie să mai lucrez la ele ?
Exact. Ca să fie nişte imagini mai reale.
Ajunge cu fotografiile şi părerile tale despre ele.
E rândul meu.
Vreau să-ţi spun ce mă deranjează la tine.
Bun, trage.
Ai zis că fotografia mea e "goală".
Vreau să ştiu ce înţelegi prin "sub aparenţă" aici.
Nimic. Lucrurile sunt ce arată.
Nu e greu de înţeles.
Dacă nu e nimic de devoalat, n-ar mai fi nevoie să fotografiem.
Nu mai trebuie să facem nimic.
Am putea doar să ne îmbătăm şi să aşteptăm să ne pensionăm.
Sau, şi mai bine, să murim.
E prea clară.
São Paulo e mai ceţos.
Încă nu am reglat contrastul.
Păi, la treabă !
- Putem să facem o poză ? - Da.
Îmi dai un autograf ?
- Cum te cheamă ? - Julia.
Aş putea fi mort acum.
Dar nu sunt.
Aş putea să mă simt de două ori mai viu.
Dar nu mă simt.
Unele tipuri de dragoste pot fi confundate cu iluzii.
Îţi pune gelatină pe umeri.
Hai să facem ce ţi-e frică mai mult.
Ce te face să te retragi.
Finn,
de ce te temi mai mult ?
Ce te face să te retragi ?
Moartea ?
Voiam atât de mult ca lucrurile să se schimbe !
Toate, dacă mă întrebi pe mine.
Cum ştii că eşti mort ?
Când nu mai visezi ?
Sau când tot ce faci e să visezi ?
Frumos, nu ?
Ce ?
Rinul.
Pajiştea.
Dimineaţa.
Sunt oile tale ?
Nu. Sunt doar un paznic temporar.
Şi bătrânul ? S-a oprit ?
Se răsfaţă cu un somn.
Îl plătesc bine să fac asta.
Îl plăteşti ca să-i faci treaba ?
Sigur. Şi-aşa mă trezesc devreme.
Bursa din Tokyo !
Câinii fac toată treaba.
Eu doar mă plimb cu ele.
De ce o faci ?
Păstoritul...
Pentru pacea spirituală sau ce ?
Mă bucur de trecerea timpului.
Şi cum trece ?
Încet.
Foarte încet.
Totul depinde de cât timp îţi acorzi ca să simţi timpul.
Îţi spun, putem să încetinim trecerea timpului.
Timpului nu-i pasă de noi.
Uită-te la pomul meu.
Îl ştiu de când aveam 5 ani.
Cum poţi să-l încetineşti ?
Nu ţi-ai imaginat niciodată
lucruri care se vor întâmpla din nou ?
Nu vreau să fiu indiscret,
dar ai pierdut vreodată pe cineva apropiat ?
Pe mama.
Îmi pare rău.
Mama ta...
"Palermo".
Vine din greceşte.
Original se chema "Panormos".
Sau "Marele port".
Ţi-ai imaginat vreodată cum a fost pentru mama ta
să-şi vadă casa pentru ultima dată ?
Ultimul drum la coafor ?
Oricând poate fi ultima dată.
Dar, de obicei, nu ştim.
Aşa că trebuie să faci totul ca şi când ar fi ultima dată.
Ultima mea dimineaţă cu oile.
Ultimul străin pe care-l privesc în ochi.
Lacrima ta, e ultimul lucru pe care-l voi vedea.
Trebuie să iei totul "mortal" de serios.
În afară de tine.
Numai bine !
Sigur că Milla o să vină. Ea a vrut.
Trebuie să-i spui imediat.
Cum putem să organizăm aşa repede ? Vrei toată echipa ?
Nu toată echipa, doar un asistent, machior, stilist.
- Cum vă pun pe toţi într-un avion ? - Avionul lui Harry.
- Spune-i să ni-l împrumute o zi. - Nu ştiu dacă putem.
Harry închiriază avionul, dar... aşa în grabă ?
Da. În după-amiaza asta. Pentru Palermo.
Palermo ?
Giovanni are toate relaţiile. El organizează tot.
Ştii unde o să faci şedinţa foto ?
Nu, n-am mai fost niciodată acolo. Mă uit acum la nişte imagini.
Finn, am venit intenţionat ca să încerc să te conving.
Ce e ?
Trebuie să încetezi cu prostiile astea despre modă.
Îţi distrug credibilitatea.
Eşti de partea lui Julian, nu ?
Sincer, nu cred că o voi mai face pentru mult timp.
Mereu spui asta. Dar tot o faci pe urmă.
De data asta pentru Milla.
E multă inutilitate în pozele astea de modă.
Pentru mine e un fel de... libertate absurdă.
Ar trebui să fac ce simt, nu ?
Ce lipseşte ?
Ce lipseşte în viaţa mea e...
Până la urmă ce lipseşte ?
Alo.
Bună dimineaţa, domnule, este telefonul dvs de trezire.
Mulţumesc.
Rămâi puţin într-o parte.
Super.
Frumos.
Eşti foarte mândră de burtica ta.
Grozav.
Burtica ta e uimitoare.
- Mă duc să schimb filtrul. - Perfect.
Asta e.
Mersi, Milla, cred că am terminat.
Ar trebui să iei avionul cât poţi de repede Milla.
Trebuie să ajungi acasă.
Promite-mi că nu mai lucrezi.
Promit. Dar tu ? Nu vii cu noi ?
Nu, rămân.
Dar o să vin să te văd, să facem poze cu bebele.
Nu te apropii de casa mea cu camera.
Te pup, la revedere, îţi mulţumesc mult.
- Ai grijă de tine. - Pa.
Fă bagajele şi întoarce-te cât de repede.
"23 apeluri în absenţa ta"
Când am fost prezent, oare, în ultima vreme ?
Prezent de-adevăratelea.
Uite, acolo sus !
Crede-mă,
e un sentiment de rahat când totul se destramă brusc.
Nu te mişca.
Te superi dacă...?
Să-mi termin desenul.
Vorbeşti engleză ?
E limba ta maternă ?
Germană.
Nu ştiu niciun cuvânt.
Ba da...
"Micul Hans a plecat singur..."
Eşti artistă ?
- Pune-mi o întrebare mai bună. - Bine, o să încerc.
Eşti de aici ?
Nu prea e o întrebare mai bună, dar nu.
De unde eşti atunci ?
Din nord.
Ca mine.
Nu !
Scuze. Tu nu mă desenezi ?
E altceva.
Pot să văd ?
Nu e cinstit.
Tu nu-mi arăţi poza.
Cum te cheamă ?
Flavia.
La revedere.
Ai timp pentru o cafea cu modelul tău ?
Ai grijă de tine.
Şi de minunatul aparat foto.
O să-l pierzi repede dacă o să dormi prin locuri publice.
Julian ! Ce mai faci ?
Bine. Eşti în vacanţă ?
Exact.
Noile fotografii cu Milla au ieşit super !
Le-au cumpărat, dar nu trebuia să te duci la Palermo.
Ba cred că da.
Când te întorci ?
Încă nu ştiu.
Îmi place aici.
Ştii ce înseamnă "Palermo" ?
Habar n-am.
- Capitala Mafiei ? - Haios.
Înseamnă "Marele Port", mama tuturor porturilor.
Sună dacă ai nevoie de ceva.
Pe curând.
"Aleea Morţii".
Drăguţ aparat !
Este.
Îl am de 20 de ani.
Pe ăsta îl am de 40 de ani. Lucrez de 40 de ani cu el.
Şi eu am un Leica.
- Da ? - Da.
Eşti fotografă ?
Fotografiez Palermo.
Viaţa, moartea.
Fotografiezi moartea ?
Da. E multă moarte în Palermo.
De ce...cum adică ?
Pentru onorarea morţilor, să nu fie uitaţi.
Să nu se piardă amintirea lor.
Mai bine vorbeşte-mi despre munca ta.
Munca mea ?
Cum se zice...
- Sunt pierdut complet. - Pierdut ?
Eu sunt...
pierdut.
Înţeleg ce se întâmplă.
Nu e frumos ?
Muntele acela.
Da, e frumos.
AJUTOR !
Deci...cu asta te ocupi.
- Flavia... - Da.
Ce mai faci ? Iar dormi în locuri publice ?
- Mă cheamă Finn. - Ei bine, Finn...
- Măcar încă ai aparatul. - Da, aşa e.
- Doar că e o problemă. - Ce problemă ?
Cineva a tras în mine.
Ce ?
Ştiu că sună aiurea, dar m-a ratat şi...
a nimerit aparatul.
Sigur n-ai visat ?
Cineva a tras cu o săgeată...
a nimerit aparatul, gaura e reală.
Uite.
O săgeată ?
E timpul pentru o cafea.
Era cineva într-o manta gri.
Un ciudat.
Lumea e plină de ei.
I-ai văzut faţa ?
Am încercat, dar n-am reuşit.
- E straniu... - Ce ?
Cred că l-am mai văzut înainte.
Undeva sus, la o fereastră.
Ar putea fi un vis.
Oricât ar părea de straniu, te cred.
- Da ? - Da, şi asta mă tulbură.
N-ar trebui să te tulbure. Uite-l !
Deci asta era...
Lovitura de graţie.
în sfârşit a venit.
A căzut ! A tras în el ! A căzut în apă !
A fost o săgeată !
- Nu e nimic, nicio rană. - Nu înţelegeţi...
- Am fost rănit de o săgeată. - N-ai fost rănit de nimic.
Uite, se preface. N-are nimic.
Oricum, trebuie dus la spital.
Lăsaţi-mă în pace.
Fără spital. Sunt bine.
Scoate-mă de aici, te rog.
L-ai văzut pe cel care a tras ?
Nu.
- Mă uzi. - Ce ?
Îţi trebuie haine uscate.
Aici e.
Lucrez şi la frescele astea.
Aici stau...până termin.
Pune astea până îţi speli hainele.
Apa din port nu miroase prea bine.
Mulţumesc.
Ale cui sunt ?
Ale unui pictor care a stat aici.
Maşina de spălat e acolo.
Eşti bine-venit să stai o perioadă.
Astea sunt cheile mele de rezervă.
Trebuie să mă întorc la muzeu, dar...
odihneşte-te.
Ne vedem mai târziu.
Am găsit ăsta pe jos.
Mulţumesc pentru ce faci pentru mine.
Alo, Francis, eu sunt.
Poţi să rămâi în casă cât vrei.
Să mănânci mure în grădină şi să te relaxezi.
Ai grijă.
"Triumful morţii" din Palermo.
Lucrezi de mult la asta, nu ?
De doi ani.
- O cunoşti foarte bine, înseamnă. - Da.
Dar am pierdut-o din vedere.
Când lucrezi intens la detalii,
nu mai vezi imaginea de ansamblu.
Nu mă mir că m-ai crezut când ţi-am spus despre săgeată.
Nu sunt răni. Toţi sunt morţi, dar nu e sânge.
- Săgeţile par...transparente. - Da.
Aşază-te acolo.
Asta a fost pictată în secolul al XV-lea,
de un pictor local, din Palermo.
A rămas anonim, doar că s-a pictat într-o parte acolo.
Ca un fir în nisip.
Isteţ tipul.
Se uită direct la cameră.
Să spunem că se uită la noi.
Oamenii de acolo...
care au murit săgetaţi...
Acela e Papa Nicolau.
Papa din epoca de atunci.
Împreună cu arhiepiscopul din Palermo.
Şi acolo, Alfonso al V-lea, Regele Napoli.
În vremea aceea, Palermo făcea parte din regatul său.
- Toţi erau oameni puternici. - Da.
VIP-urile perioadei.
Şi ei ? Cei simpli, săracii...
Interpretarea oficială e că implorau moartea
să nu-i cruţe, să-i scape de mizerie.
Felul în care a fost pictată moartea, nu pare că e tipul drăguţ, nu ?
Tipul ?
În limba mea, "la morte", e o femeie.
El sau ea...pare că a venit direct din Apocalipsă.
Lumea se temea de moarte.
Încă se teme.
Şi tu ?
Chipul morţii...
e cea mai importantă parte a restaurării.
M-am frământat ce să fac cu chipul ei...
foarte mult timp.
Şi tu ?
Era să mori azi.
Dacă chiar a tras în mine, de ce a ratat ?
În frescă nu ratează.
Poate a fost numai un avertisment.
Crezi că încă mă mai urmăreşte ?
Poate te pun şi pe tine în pericol.
Prostii, mă bucur că te-am întâlnit.
- Totul se leagă. - Ce ?
Îţi spun mai târziu. Hai să mâncăm.
Până acum câteva zile, credeam doar ce vedeam.
Şi acum ?
Acum ? Sunt confuz.
Tu crezi în lucrurile pe care nu le vezi ?
De fapt, cred numai în lucrurile pe care nu le pot vedea.
Cum ar fi...?
Dumnezeu, dragoste, viaţă... toate invizibile.
Am simţit şi atingerea morţii.
- Acum 2 ani. - Ce s-a întâmplat ?
Aveam un iubit, Marcello...
Era şi el restaurator.
Era într-o biserică în Florenţa.
S-a întâmplat într-o după-amiază.
Nu era nimeni în jur.
Poate a aţipit sau a leşinat...
A căzut.
Încă nu pot să înţeleg.
De ce mi l-a luat ?
Şi când mi-ai spus povestea cu săgeata,
am simţit că cercul s-a închis.
Mi-a fost teamă că erai doar o imaginaţie de-a mea.
Ce lipseşte acolo ?
Cine e figura aceea ciudată de alături ?
Poate fi un înger.
Sau un asasin.
Mă simt bine...
să împart noaptea cu tine.
Scuteşte-mă de privirea asta, pictorule.
Tu n-ai fost atins de săgeată.
Ceea ce tu ai pictat, eu am trăit !
Buongiorno !
Guten morgen !
- Ce faci ? - Bine. Tu ?
Lucrez.
- Pot să folosesc laptopul tău ? - Sigur.
Mulţumesc.
- Mereu te scoli devreme ? - De obicei, nu.
Dar azi mă simt în formă.
Ce avem aici ?
- El e. - Cine ?
Arcaşul, probabil.
- Trebuie să mă întorc. - Unde ?
- La Piaţa Quattro Canti. - Te pui în pericol.
Mă întorc. Şterge poza, te rog.
E abandonat. Nu poţi să intri.
Ce ? Nu înţeleg.
N-ai voie.
Eşti în regulă ?
Hai să plecăm din oraş.
Şi cum îl mai găsesc pe omul în robă ?
Nu cred că eşti în siguranţă aici.
N-ar trebui să fug de asta.
Acum îl vânezi tu pe el ?
Nu, simt că trebuie să închei nişte socoteli.
Nu fugim.
Mergem într-un loc diferit, o să vezi.
Trebuie să-ţi arăt ceva.
- Unde mergem ? - Un orăşel mic, Gangi.
Bunica mea a trăit acolo.
- Şi acum ? - A murit, dar casa a rămas.
E a mea acum, dar n-am mai fost de mult timp acolo.
Ăsta e. Gangi.
Casa asta...mereu m-a protejat când eram copil.
E unica fericire adevărată pe care am cunoscut-o.
După ce am crescut şi au intervenit altele în viaţa mea,
am păstrat-o în adâncul meu,
ca pe un loc unde mă voi întoarce odată,
ca să găsesc fericirea aceea din nou.
Şi acum vrei să te întorci ?
Lasă-mă puţin singură...acolo.
Ai boala somnului ?
Cine eşti ?
Am avut un vis ciudat.
Despre ce ?
Era un loc uriaş,
cu lumini peste tot.
Cu organizare minuţioasă, ca pentru o cină importantă.
Şi eu nu ştiam cum să...
ajung la masa mea.
Când o să afli, faci o rezervare pentru 2 persoane ?
- Bunica ta era medic ? - Da, până în ultima zi.
Nu mai e curent electric.
Sus era camera mea.
- Mi-e teamă. - De ce ?
De arcaş şi de săgeţile lui.
De ce a durat atâta ?
M-ai făcut să aştept cam mult.
E bine că, în sfârşit, ai găsit intrarea.
Deci...bine ai venit şi simte-te ca acasă.
Ce vrei de la mine ? De ce nu mă laşi în pace ?
Tu mă întrebi ? Tu ai venit aici, deci cine urmăreşte pe cine ?
Tu mă urmăreşti. Ai tras în mine.
Cine a tras primul ?
Eu doar te-am fotografiat.
Nu trebuie să fiu fotografiat niciodată.
- Ai un chip ! - Am mai multe.
Multe chipuri.
- Cine eşti ? - Moartea.
E o săgeată din viitor.
- Care zboară spre tine. - Ăsta e numele tău ? Moartea ?
Un amic, un ghid, un paznic al timpului.
Numele tău va fi scris, în curând, în Cartea Morţii.
Nu ! Nu !
Mereu e dificil, ştiu.
Nu există ieşire aici, eu sunt ieşirea,
nu există ieşire din ieşire.
Ajutor !
Nu te aude nimeni.
Nu e nimeni aici, decât tu.
Şi eu.
Iar eu sunt în tine, ştii ?
De ce eşti aşa de speriat ?
N-ai zis că nu-ţi mai e frică de moarte ?
E mult de lucru,
prea multă lume moare...
SIDA, războaie, sărăcie. catastrofe...
Şi e tot mai rău.
Îmi pare bine că te-ai calmat, Finn.
E doar un pasaj.
Sunt o poartă, trebuie să treci prin mine, toată lumea o face.
Se pune că "nimeni nu e fericit până nu e mort".
Nu acum, îmi iubesc viaţa.
Nu mi s-a părut. Şi m-am uitat foarte atent.
Poate am fost prea ocupat.
Nu, nu e asta. Nu ai onorat viaţa, Finn.
Dar...sunt pe cale să mă schimb.
Toţi îmi spun acelaşi lucru când mă întâlnesc.
Indiferent cât şi-au distrus viaţa,
mereu sunt gata să caute timpul pierdut.
Tu trebuie să ştii asta, Finn.
Eu n-am nimic de spus în privinţa asta, sunt doar un prestator de servicii.
Apar când se sfârşeşte viaţa.
Dar în cazul tău,
a fost o bătălie.
Du-te să vezi cu ochii tăi, du-te acolo.
Du-te !
Atunci ne-am întâlnit prima dată.
Ora 2:25 noaptea. Mi-ai făcut poză din greşeală.
Şi ţi-am salvat pielea.
Asta e a doua oară când m-ai prins.
Cum faci asta ?
Înregistrăm tot. Din unghiul opus.
Voi credeţi că tot ce percepeţi e unic ?
Mai ales voi, fotografii.
Vă amăgiţi singuri. Ia loc.
Nu mă înţelege greşit, n-am nimic cu fotografii.
De fapt, îmi plac chiar.
Ei expun rodul muncii mele mai bine decât oricine.
Ce vrei să spui ?
Moartea la lucru...
Aşa ar trebui să se numească majoritatea fotografilor.
Viaţa "capturată"...
Mie-mi place ideea de "negativ".
Reversul vieţii, reversul luminii.
Majoritatea camerelor nu mai folosesc asta.
Acum s-a trecut la o chestie numită "digital".
Asta e exact ce vreau să spun.
Cu digitalul nu mai ai încredere în ce e acolo.
E o invitaţie deschisă la manipulare.
Totul devine aleatoriu, schimbat, se pierde...
esenţa.
Şi tu...
tu ai pierdut-o cam des, Finn.
Ţi-e teamă de lumea reală.
De viaţa reală, de întunericul real.
O supraveghezi !
Vrei s-o înfrumuseţezi.
Sau, mai rău, încerci s-o recreezi.
Asta e frica de moarte.
Frica de viaţă e frica de moarte.
Şi ce ştii tu despre viaţă ?
Nu mi-ai înţeles adevărata esenţă.
Eu iubesc viaţa.
O preţuiesc.
Voi, muritorii, n-aţi putea să apreciaţi viaţa fără mine.
Şi am obosit.
Am obosit să fiu tipul rău.
Sunt gentil şi tandru.
Lumea crede că sunt crud.
Eu sunt deschiderea,
poarta de legătură, nu sfârşitul.
Sunt unica ieşire.
Cred că sunt cel mai neînţeles din lume.
Oamenii dau naştere, sunt adulaţi,
eu fac acelaşi lucru în celălalt capăt şi sunt blamat.
Pot să fac ceva pentru tine ?
Ce-ai spus ?
Pot să fac ceva pentru tine ?
Nu pot să cred că ai spus asta.
Nimeni nu m-a mai întrebat aşa ceva înainte.
Ai putea să faci ceva pentru mine, Finn.
Ce ?
Ai putea să-mi arăţi că nu-ţi mai e frică...
şi că înţelegi...
Bun.
Bun...
E în regulă.
Acum, onorează-mă !
Cum ?
Arată-mă oamenilor....
lăsându-i să mă vadă în ei înşişi.
Arată-le că sunt în fiecare dintre ei,
arată-le că chipul meu e chipul fiecăruia dintre ei.
Că faţa morţii e hidoasă pentru că aşa o fac ei.
Uite, vechiul tău prieten.
Ai grijă, e încărcat.
Pot să plec ?
Ne vom mai întâlni, într-o zi.
Pentru ultima dată.
Bun...
Imaginea e totul, zilele astea, chiar şi pentru mine.
Deci, fă-mi portretul, portretul meu real.
Cât timp a trecut ?
O zi, două ?
O săptămână sau două ?
Pentru mine a fost o eternitate.
Pentru prima dată, de mult timp,
este doar acum, numai acum.
Poate că totul va dura mai mult timp acum !
Şi poate că...
te voi cunoaşte mai bine.
Şi tu pe mine.
Tu !
Dedicat celor doi care au murit în aceeaşi zi în timp ce pregăteam filmul
INGMAR BERGMAN şi MICHELANGELO ANTONIONI 30 07 2007
Traducere PREL GHENCEA