Subtitles by sub.Trader subscene.com
Допоможіть!
Будь ласка. В мене мало часу. Мене викрали.
Мене привезли до якогось острову.
Заспокойтеся, я знаю, де ви. Залишайтеся там. Я надішлю допомогу.
Дякую. Дуже вам дякую.
Але покваптеся, прошу вас.
Все буде гаразд, м-с Меддісон.
Чекайте.
- Звідки ви знаєте моє ім'я? - Бо ви одна з моїх гостей.
Ні!
Ні! Припиніть!
Відпустіть!
М-Р РОРК
Будь ласка, відпустіть!
Літак.
М-ре Рорк, літак.
Він тут.
Посміхайтеся, всі.
Посміхайтеся.
Ну...
це місце не повне лайно.
ЙО...
ЛО!
Боже...
- Здуріти. - Дякую.
- Безкоштовне намисто з квітів. - Привітальні напої.
Давай перепихнемося!
Я допоможу.
- Я сама. - Ні-ні. Я наполягаю.
Там було так гучно. Я Патрік.
- Гвен. Приємно познайомитися. - Навзаєм.
Вітаю на Острові мрій.
Вітаю вас з перемогою в змаганні.
Цього уїкенду ви наші ВІП-и.
А від вас просимо, щоб ви побільше про нас хвалилися у мережі.
Маркетинг-101.
Я Джулія, особиста асистентка власника цього курорту, м-ра Рорка.
- Так, хто він, до речі? - Це довга історія.
Я чув, родина Рорка купила цей острів в місцевих
десь 200 років тому за шість ящиків рому.
Я чула, він був інвестором у 90, але йому наскучила Кремнієва долина.
І він відкрив парк розваг?
Повірте, це далеко не все.
На цьому острові можливо все.
Так.
Ви часто "даєте п'ять"?
- Постійно. - Постійно.
М-р Рорк закінчує підготовку.
Він зустрінеться з вами ввечері в барі.
Тим часом ми проведемо вас до кімнат,
щоб ви могли освіжитися та перевдягнутися.
Немає сигналу.
Гадаю, не все тут можливо.
Джентльмени, я попрошу вас двох зачекати в барі.
Ваші номери будуть скоро готові.
Решта, будь ласка, за мною. Ваші бунгало тут.
Чуваче!
Це... Овва, не віриться, що ти зміг привезти мене.
Припини. Що це за відпустка мрії без мого братана, ну?
Прошу.
Тут грошей не потрібно.
І це все для мене?
Він не просто так зветься Островом мрій.
Місце, де все можливо, як ви сказали.
Але ви не сказали, як.
М-р Рорк створює мрію під кожного гостя індивідуально.
Після анкети в одну сторінку?
Я зізнаюся. Я відносно нова тут.
Тому як саме м-р Рорку вдається, для мене така ж загадка, як і для вас.
Але що я знаю напевне...
ваше життя зміниться назавжди.
Сподіваюся, ви готові.
- Ось. - Я візьму два.
- Дякую. - Чудово. Я маю випити.
Пробач, я зразу два.
Можна поговорити з м-ром Рорком? Нас досі не поселили. Сер?
Гей, мій брат розмовляє з тобою.
- Це я. Його брат. Агов? - Чекайте.
Ви насправді брати?
Гадаєш, через те, що ми різного кольору, то ми не брати?
- Це расизм. - Ні, я думав...
- Що? - Що ти думав?
- Припини. - Ти не любиш азіатів?
- Чому ненавидиш азіатів? - Я цього не казав.
Слово в слово ти це сказав. В тебе расистська зачіска.
- Диви на його пику. - Я жартував. Ні.
Мій батько одружився на його мамі, коли він був ще у підгузках.
- Я ДжейДі. Його зви "Ті". - Чувак.
- Що? - Ми говорили про це.
- Байдуже. - Можеш звати "Бракс".
Патрік. Радий знайомству.
Ви можете взяти бунгало Патріка, а він може "побунгалитися" зі мною.
Я Мелані. Не думаю, що ми мали змогу познайомитися.
- Там було дуже гучно. - Так, я можу.
- Трясця. - А ти прямолінійна, Мелані.
Ти й не уявляєш, Патріку.
Яка в тебе мрія?
Про це краще запитати в номері.
Мені цікаво, як це працює.
- Самій цікаво. - Це має бути віртуальна реальність.
Може, як у ЛАРП, "лайв-екшн рол-плеїнг". Це дуже весело.
Як я чув. Від задротів.
- Виплутався. - Дякую.
Мабуть, він правий. Це має бути щось реальне.
Що, як мрія включає людину з твого життя?
Голограми, як Тупак.
- Що, як того, хто вже мертвий. - Тупак.
Я читав, що хлопець просто розчинив купу галюциногенів у напоях.
Здуріти.
Клянуся,
єдине, що є в тих напоях - це найкращий імпортований ром.
Вітаю. Я - м-р Рорк, посол ваших найглибших бажань.
Дозвольте офіційно привітати вас на Острові мрій.
- Так! - Дякую, м-ре Рорк.
Ми як раз обговорюємо, як це все влаштовано.
Скоро ви дізнаєтеся, обіцяю, ви не розчаруєтесь.
На Острові два правила.
Лише одна мрія на гостя.
І друге - ви повинні втілити свою мрію, як би там не було.
- Чому б нам відмовлятися? - Бо мрії...
рідко коли йдуть за вашим чи моїм планом, але вони відбуваються так, як повинні.
- Навіть ви не знаєте результат? - Знає лише Острів.
- Я лише скромний слуга. - Коли все почнеться?
Після відпочинку.
Ми з братом не маємо номерів.
Сподіваюся, "Острів" готовий до сурового, але чесного відгуку на "Йелпі".
Це тому, джентльмени,
що ваша мрія починається зараз.
- Це далеко? - Ага.
Я не дуже люблю блукати кущами.
- Саме тому Дженні тебе кинула? - Занадто рано, Ті.
Досить прізвиськ. Я не жартую.
Ми вже близько.
Ви написали в опитувальній анкеті, що ваша мрія - мати все, так?
- Так. - Ну...
Все це ваше.
Гей!
Боже!
Він зробив сальто назад!
Дуже очевидно, Рорк, але я в захваті.
- Шампанського? - Не мені.
Азіатський блиск.
Рорк, не забудь, що я казав про свого брата Бракса.
- Сказав, що ти гей. - Як я міг?
Якщо гей, значить, я хочу голих, накачаних, соковитих, смачних чоловіків?
В мене є голова, чувак.
ВІДІРВИСЯ
Дві. В мене дві голови.
- Острів, трясця, мрій! - Острів, трясця, мрій!
Якщо потрібен, користуйтеся будь-яким телефоном.
- Насолоджуйтеся. - Ми насолодимося.
Класна трава.
Доброго ранку.
Вас викликає м-р Рорк.
Міс Олсен, будь ласка, сідайте.
Дякую, м-ре Рорк.
Я допомагав людям втілити їхні мрії довше,
ніж можу згадати.
Часто це до прикрості нудні речі. Зазвичай, пов'язані з сексом.
Але ваша... Вона доволі абстрактна.
Ви написали. "В щастя та в мене різні дороги.
Помилки та шкодування - мої старі друзі.
Тому якби в мене було одне бажання, гадаю, я б хотіла все виправити".
- Ще не запізно змінити щось з сексом? - Ні-ні. Мені подобається.
Це виклик. І я його приймаю.
- Добре. - Що вам не подобається у вашому житті?
Давайте почнемо з роботи з продажу нерухомості.
Переважно комерційна нерухомість. Що там любити?
Стосунки?
Самотня.
- Ви хочете дітей? - Пробачте.
Це прийом у психолога чи відпустка?
Якщо пощастить, і те, і те.
Я завжди уявляла себе...
з лише однією дівчинкою.
І з ким ви сподівались завести цю маленьку дівчинку?
Міс Олсен...
жалкувати про щось - це хвороба.
Вона занадто довго вас точила, а я можу допомогти вам вилікуватися.
Якщо дозволите.
- Його звати Аллен. - Чудово.
А чому не вийшло з м-ром Алленом?
Поганий збіг часу. Коли ми зустрілися, я була у "темному куті" життя.
Одного вечора, під час першої річниці він зробив пропозицію.
Я відмовила.
Ви не вірили, що Аллен кохає вас,
бо ви не вірите, що заслуговуєте на кохання.
Якби ви могли пережити ту мить знову,
чи сказали б ви "так"?
Так.
За цими дверима...
ваша мрія.
Шанс змінити мить, про яку ви так шкодуєте.
Мадам.
Що це?
Міс Олсен, будь ласка.
Двері.
Маестро?
- До найменшої деталі. Як ви... - Так.
Так, і там м-р Аллен зробив пропозицію.
Ви привезли його?
- Гей, я думав, що ти відмовишся. - Ви знали?
- Зарезервовано на Чемберса. - Так, сер.
Прошу.
- Аллене, пробач... - За що?
Вони втягнули тебе в це. Я не...
Боже. Ти ж не платив, щоб сюди дістатися?
Ні. Мій водій такий: "За мій рахунок. Все гаразд".
Що...
Насолоджуйтесь.
Можеш припинити грати.
Ми не розмовляли п'ять років, а ти просто з'явився тут, виглядаєш...
дуже добре, до речі. Ти зовсім не постарів.
Я бачив тебе в ліжку сьогодні вранці.
Це інтервенція?
Ти відіграєш роль, щоб я зробила висновки щодо себе?
Коли і як ти вдарилася сьогодні головою?
Серйозно, все гаразд?
Я на хвилинку.
Це не те, чого я хотіла.
Це ваш другий шанс сказати "так" на його пропозицію.
Але в чому сенс? Це нічого не змінить.
Ви тут, бо шкодування зруйнувало ваше життя.
Не робіть з цього мить, про яку шкодуватимете.
Але...
це нереально.
Невже?
Це Острів мрій.
Все настільки реальне, наскільки можливо.
Мабуть, залишають найкраще наостанок.
- Твоя мрія теж не почалася? - Ні.
- Можна приєднатися? - Давай.
Від нього користі немає.
- Хочете коктейль, сер? - Ні, дякую.
- Нервуєш? - Трохи.
Я б знову спитала про твою мрію,
але ти не схотів говорити про неї вчора ввечері, тому...
Це прозвучить тупо.
З дитинства я мріяв стати військовим.
Але моя мати змусила пообіцяти, що цього не зроблю, тому я став копом.
Гадав, що я стану в пригоді, побачу щось.
- Не вийшло? - Ні. Стався нещасний випадок.
І я застряг за столом.
Коли знайшов це місце, подумав: "Ось мій шанс погратися в солдата", -
хай навіть це будуть актори з холостими патронами...
Ніколи не служив?
А армійські медальйони?
На щастя.
Ти хвилюєшся, що твоя мрія дурна,
бо ще не чув мою.
- Помста хулігану з дитинства. - З тебе знущалися?
Я "пізно розквітла".
Виглядала як хлопчик.
Тому коли найпопулярніша дівчина в школі вирішила зробити мене своєю мішенню,
я погано це сприйняла.
Не знаю, як ще можна сприйняти відро води з туалету на голову
- ...на танцях у восьмому класі. - Жах.
Я стала дуже тривожна, тому моя мати змусила ходити до психолога,
він же д-р Тортури.
Іноді він так багато розмовляв, що хотілося заткнути його степлером.
Отже, д-р Тортури сказав мені
написати листи однокласникам, з якими я хотіла б спілкуватися.
Це було типу вправи.
Одного дня, Слоан, моя мучителька, викрала листи
та розклеїла їх всюди по їдальні.
Так. Мені на все життя поставили тавро "навіженої переслідувачки".
Мені просто хотілося дізнатися, як воно, бути по той бік.
Авжеж, мрія нереальна, але...
тому ми й ходимо на фільми жахів та катаємося на гірках, так?
- Щоб щось відчути. - Хотілося б думати,
що це буде цікавіше за катання на гірках.
М-ре Салліван, можете залишити нас?
Я маю надати міс Коул інструкції.
А тим часом, можете повіджиматися чи покачати прес.
- Поприсідати, може. - Ні, дякую.
Він знає про Слоан. Я не проти.
Гаразд. Тоді не треба.
У лоббі...
є ліфт.
Всередині натисніть кнопку поверху без назви.
Можна записати це на телефон?
- На пам'ять. - Це ваша мрія.
Агов?
Отже, я на Острові мрій.
Я у дуже моторошній кімнаті управління, і все ось-ось почнеться.
Тут багато червоних кнопок.
Одна блимає. Це, мабуть, потрібна.
Починаємо.
Не може бути.
Слоан?
Це дуже гарна голограма.
Так, вона виглядає краще за Тупака.
"Відкрий мене".
"Всі кнопки, щоб урізноманітнити помсту. Насолоджуйтесь".
Гаразд. Голо-Слоан.
Повеселімось.
Боже.
Боже, це було круто.
Вода з унітазу. Так.
У стилі танців у восьмому класі.
Матусі подобається.
Чекай, це Слоан.
І це не її чоловік.
Добре.
Боже, це точно не її чоловік.
Чудово.
СЛОАН МЕДДІСОН
Трясця.
Ну, коли я вже на Острові мрій...
Ось її чоловік.
Слоан?
Що це, в біса, таке?
Це Грег?
Не кажи мені, що саме у нього ти була останні два дні.
"Останні два дні"?
Як ти могла так вчинити зі мною?
- Може, скажеш щось? - Боже.
Рорк?
- Ти тут? Слухай, я все. - Відпусти мене!
Я розумію. Моя мрія - помста,
але я не думала, що ти насправді її викрадеш.
Ну ж бо.
Гей!
- Ось спорядження, солдате. - Починаємо?
Вдягайся. Ти зрозумієш, коли почнеться твоя мрія.
- Обов'язок викликає. - Насолоджуйся.
Гай! Що ти робиш?
- Тихіше. - Ти частина моєї мрії?
Цей острів не такий, як ти гадаєш.
Люди тут помирають. Якщо не послухаєш...
Трясця.
- Їх забагато. - Куди ти?
- Мені іти з тобою? - Не рухайся.
- Гей. Все гаразд. - Навіть не думай.
- Я теж солдат. - Що ти тут робиш?
- Я відстав від загону. - Не знав, що тут є ще один.
Ми...
працювали під прикриттям.
Не сподівався тебе тут побачити.
Ненавиджу несподіванки.
І брехунів.
Я не... Гей.
- Ні, але це не... - Розкажеш лейтенанту.
- Заткнися та крокуй. - Гей.
Гаразд.
Ви круто виглядаєте. Дуже круто.
Так, чуваче.
Добре розважився зі своїм хлопчиком Алехандро?
Я здивований, що він ще на ногах.
Я здивований, що він не злякався твого татуювання.
Швидше б його вивести.
- Серйозно. - А ти як?
Бачив, як ти розмовляв з Барбі-Малібу.
- Як все пройшло? - З Честіті?
Повір, її ім'я - іронія честі.
Трахнулися двічі.
- Отже, ти нарешті забув Дженні? - Яку Дженні?
Честіті?
- Іди сюди. - Привіт, хлопчики.
- Гей. Як справи? - Гей.
- Сідай. - Дякую.
Я чув, у вас вчора була божевільна нічка.
- Так. - Так. Божевільно те,
- ...скільки він плакав. - Що?
Пробач.
Чи тут немає політики про конфіденційність гостя?
- Дай вгадаю. - Дженні.
Так. Це навіть мило.
Вона його місяць та зорі.
Знаєш, Чес, ти погано вмієш зберігати секрети.
Вона пішла від нього через мене.
Вкотре повторюю, це не так.
На їхню річницю ми накурилися та грали у "Маріо-карт".
А ти не міг це зробити вдома?
Наші гівняні батьки вигнали його після його камінг-ауту.
- Сім років тому. - Тоді геї були не такі круті.
А чи не були б ви щасливіші, якби, не знаю, знайшли своє житло?
- Чес, серйозно, ці питання... - Вона має рацію.
Ти поставив своє життя на паузу через мене.
- Може, мені з'їхати? - А хто спатиме на дивані?
Ніхто. В тому й суть.
Честіті, можеш залишити мене наодинці з братом?
- Так. - Дуже дякую.
Скоро побачимося.
Братане, слухай, тобі треба відростити пару яєць.
Моє життя не на паузі через тебе.
Воно розвалиться без тебе. Гаразд? А тепер припини.
Давай подивимося, що ще пропонує цей дім.
Бувайте, моделі.
- Бувайте! - Бувайте, хлопці.
Це так круто.
Ті 14 коробок ніяк не виправдати.
То були дуже загрозливі герл-скаути.
- Чотирнадцять? - Чотирнадцять.
Кажу тобі, коли в нас будуть діти, вони мені на шию вилізуть.
Коли в нас будуть діти?
Знаю, пройшов лише рік, але з тобою я думаю про майбутнє.
Слухай, я дуже рада була побачитися,
але ти не повинен грати в цю виставу.
Ти відштовхуєш мене, бо ти така є, але...
Але прошу, не треба цього разу. Гаразд?
Ти вийдеш за мене?
Так.
Браво!
Шампанське, будь ласка! Люба?
Але це лише мрія.
Це те, чого я хочу до кінця свого життя.
Я теж.
Чуваче, ти не повіриш, що в них є ідеально мого розміру.
Так, крихітко.
Не може бути!
- Блим-блим! - Блим!
- Я гальманув. Давай знову. - Гаразд.
- Блим-блим! - Блим-блим!
Чуваче, це присоромить навіть "Клініку" з "Ем-Ті-Ві".
Це новий початок.
- Чуваче. - Що?
Це таємна кімната?
Вони, сто відсотків, найкраще тримають там.
- Сховище! - Сховище!
Я наче Джоді Фостер у кіно з Джоді Фостер.
Це так круто!
Заціни. Мапа всього будинку.
- У всіх багатіїв є кімната-сховище? - Авжеж.
- Треба ж на щось витрачати біткоїни. - Типу, на гаражі та зброю?
Йойчики-горобчики, будь ласка.
- Боже мій! - Так!
- Назвемо його "Алехандро"? - Він пацифіст.
А, ти говориш про його член.
- Так. Боже. - Так, тепер зрозумів.
Боже. Диви на ці камери, чуваче.
Боже, сподіваюся, в туалетах камер немає.
- Я робив там жахливі речі. - У нас багато охорони.
Так, чуваче. Круті повинні мати охорону.
В них ще є й гранати?
В мене є ідея.
Молодший брате! Гей. Ти не дивився "Братів по зброї"?
Відпущу скобу і "бум".
- Зроби "бум". - Давай.
Вперед.
Гей, можете трохи розслабити?
Я не мріяв про ув'язнення.
Я не знаю, що ти верзеш, але...
- Так, я допоможу. - Не чіпай його, Хімофф.
Ходімо. Вперед.
Гаразд. Отже, що ви робите, га? Що це за місія?
Прямо за межею утримують заручників з США,
тому ми прослизаємо та витягуємо їх.
Яку ще засекречену інформацію розповіси полоненому?
- Сержанте, він американець. - Так, може.
Але він не солдат.
Лейтенанте!
Поговоріть з ним.
Каже, що він один з нас.
Де ви його знайшли?
Біля південного хребта.
Гадав, тут головні лише ми.
Так і є.
Є ім'я?
- Що ти робиш, Рорк? - Гей.
- А ну не волай. - Ага. Досить гри.
- Клич Рорка. Я просив не цього. - В тебе 10 секунд щоб назватися.
Вони добряче постаралися, але знаєш?
Він був набагато вищим за тебе.
- П'ять секунд. - Ага, я сам піду до Рорка.
- Досить лайна. - Заберіть руки.
Гей, не чіпай.
Чому на твоєму медальйоні моє ім'я?
- Контакт! - Подавити вогнем!
- Праворуч! - Подавити вогнем!
Пригнися!
Алло?
Будь ласка, мені потрібна допомога.
Ви когось прислали?
Рорк, якщо чуєш мене, я знаю, що сказала.
Я лише хотіла принизити Слоан та щоб вона рюмсала,
але я мала на увазі не це!
Припини! Відклич його!
Д-р Тортури?
Ні. Чекай!
Ну ж бо.
Ні, припини!
Трясця.
Інтерком.
Пробач.
Продовжуй.
Хочу, щоб ти відрізав їй безіменний палець
на її...
На її лівій руці.
Ні! Ні, на правій.
На правій.
Це моя мрія. Тому роби.
Легко.
Мередіт?
- Мелані. - Що ти тут робиш?
Те ж, що й ти. Мене викрали. Тікаймо.
Вперед.
- Дякую, ти мене врятувала. - Ще ні.
- Це найкращий уїкенд в житті! - В дупу блиск, я вип'ю за це.
Так.
- Це були постріли? - Мабуть, хтось грається зі зброєю.
Гей, лазерна указка.
- Швидше, моделі. - Вперед.
Не панікувати.
- До сховища! - Так! Вперед!
- До якого? - Швидко!
- Швидше, моделі! - Я не можу бігти в цьому взутті!
Давайте, воно тут!
- Боже. - Давайте!
- Ну ж бо. Воно тут. - Я подзвоню Рорку.
Ви з братом насолоджуєтесь мрією?
Насолоджувалися, доки не з'явилися злочинці.
Давайте, швидше. Серйозно.
- Так. Це люди Калашова. - Хто такий Калашов?
Бізнесмен, колишній власник будинку.
Якого роду бізнесмен?
Боюся, проблема з тим, щоб мати все - завжди є ті, хто захочете все відібрати.
Рорк, ми не насправді хотіли мати все.
Ми хотіли позичити на вихідні.
Кидай слухавку. Ми ідемо до сховища.
- Давай! Що? - Двері!
Ні! Чес, гей!
Це ж ми. Агов?
- Нас кинула Чес. - Рорк, серйозно, я слабак.
Сховища не для мене.
Як я сказав, коли почнеться мрія,
ви маєте втілити її до кінця, не зважаючи ні на що.
Ніхто не знав, що це значить!
На добраніч.
Він кинув слухавку.
Гаразд... Знаєш, що? Треба заспокоїтися.
- Гаразд. - Заспокоїтися.
Це ж все не насправді, так?
- Тоді Алехандро чудовий актор. - Що нам робити?
- Здаємося! - Здаємося!
Я досі намагаюся зрозуміти.
Нас обох викрала одна людина?
- Знаю. Здуріти, так? - Як ти втекла?
Вдарила головою.
Вдарила головою охоронця, забрала його пістолет та закрила його.
- Так. - А що сталося з пістолетом?
Я загубила його.
Що за збочений покидьок хотів зруйнувати моє життя і змусити мене дивитися?
Це точно той, кого ми обидві знаємо. Хтось зі школи.
Може, та навіжена переслідувачка?
Знаєш, та, що писала всім листи?
Точно.
Гарна думка.
Як там її звали?
- Мередіт? - Боже.
- Що? - Тебе змусили це одягти?
Мені дуже шкода.
Не знаю, як ми тут опинилися, але ти витягла нас з тієї діри.
- Легко. - Тепер я доставлю нас додому.
Мене везли сюди на човні.
Знайдемо берег - знайдемо вихід.
Якщо ваша мрія - не померти,
краще ідіть зі мною.
Мабуть, краще піти з ним.
Ага.
Що сталося?
Щось сталося?
Ні.
Нічого.
Все ідеально.
Агов?
Є тут хто?
Шокований та збентежений.
Як той фільм, що вийшов минулого року.
"Це я й люблю у школярках".
Замовкни, Хімофф. Досить "флешок".
Гей-гей. Ні. Я можу пояснити.
Це в твоїх інтересах. Потеревенимо.
Давай. Піднімайся.
Йди.
На твоїх медальйонах моє ім'я.
- І ще це в гаманці. - Гей. Обережніше з цим.
Якого біса в тебе моє фото з сином?
Кажи прямо.
- Ти актор? - Я? Я солдат.
Твоя черга казати прямо. Звідки в тебе це?
- Це я в дев'ять років. - Ні.
- Це мій син. - І в нього є прізвисько. Яке?
Сам кажи.
Патч.
Ні.
Алі.
І я знайшов твій паспорт.
Твоє обличчя з іменем та датою народження мого сина. Досить ігор.
Прийшов час розповісти, що тут відбувається.
Я народився на чотири місяці раніше.
Лікарі гадали, що я не виживу. Я вижив.
Ти сказав, що я не з тих, хто здається.
Що я був бійцем.
Як Мухаммед Алі.
- Хто тобі це розповів? - Ти. Кожного дня народження.
Ти кажеш, що ти мій син?
- Це неможливо. - Так. Я теж так думав.
Тепер я вже не впевнений. Коли ти востаннє його бачив?
Дев'ять місяців...
та сім днів тому.
Йшов дощ.
Він відмовився від маминої парасольки.
Він показував мені, що крутий.
Я не тому це зробив.
Це щоб ти не бачив, що я плачу.
Як це можливо?
Це місце, цей острів.
Він втілює те, що ти бажаєш.
Я казав, що хочу бути солдатом, але, мабуть, хотів побачити тебе знов.
Якось цей Острів знав.
Коли востаннє ти мене бачив?
Двадцять сім років, шість місяців, п'ять днів тому.
Отже, я не повернувся.
Ти помер, рятуючи свій загін під час засекреченої місії у Венесуелі.
Венесуелі, точно?
Так. А що?
Бо ми завтра будемо там.
- Збирай команду... - М-ре Рорк.
- Міс Олсен, доброго ранку. - Це дуже гарний фотошоп.
Не знаю, як ви додали фото на мій телефон, доки я спала, але воно як справжнє.
Воно справжнє. Ви погодилися. Ви вийшли за Аллена.
- Здається, чудова була церемонія. - Він лише вчора зробив пропозицію.
Ви впевнені?
В ньому щось змінилося.
Він старший.
Ви в шлюбі вже п'ять років.
Я не розумію.
Тату, дивися, що знайшла.
- Боже... - Її звати Лайла.
Вона моя...
Донька.
Таке життя ви хотіли, чи не так?
Подобається, так?
- Досить. Вона... Вона дитина. - А ви її мати.
Перевірте.
Манюня.
На добраніч, люба.
Як це можливо?
Це Острів.
На Острові є велика сила.
Вперше я почув про цю легенду дуже давно.
Місце, де все можливо. Я зациклився на цьому.
Я переконав дружину допомогти його знайти.
Наша подорож була довга та важка, але...
Вона померла перш... Перш ніж ми приїхали.
Коли я нарешті потрапив сюди, то побажав, щоб вона ожила.
Повернулася до мене такою, як я її пам'ятаю. Назавжди.
Він повернув її...
- До життя? - Так.
Доки я залишаюся тут і оперую всіма цими мріями,
вона живе.
Острів втілив і ваше бажання теж.
Ви нарешті отримали родину, про яку завжди мріяли.
- Життя, про яке мріяли. - Може, з цього боку більше піску?
- Ідеально. - Раджу вам його прожити.
Матусю, іди гратися!
Збирайся, сержанте.
Гей, йди зі мною.
Рюкзак прихопи.
Гей, лейтенанте, дивіться.
Що ти робиш, Хімофф?
Ви такі схожі, ви наче родичі.
- Я подумав... - Не треба. Не думай.
Роби, що наказав.
Я не знаю, як це сталося, але я тобі вірю, тому ми йдемо.
До Панами прямим ходом, а звідти я зможу доставити нас додому.
Чекай? Ти скасував місію?
Ні. Я витягаю нас звідси.
Не можна. Ти герой.
Ти знаєш, що таке герой?
Герой - занадто дурна людина, щоб жити далі.
Ні-ні. Мало статися не це.
Тоді що?
Я маю померти?
Ходімо.
Слухай, якщо ти це зробиш, втечеш, я не знаю, що станеться з тобою чи мною,
але ті люди там, вони твої люди.
Вони всі помруть, бо ти їх не врятуєш.
- Ти не знаєш. - Знаю! Тому в мене твої медальйони.
Була граната. Ти врятував своїх, накривши її тілом.
Ти був героєм.
Ти був моїм героєм.
Слухай...
ти, може, виріс без батька, але я не повернуся додому без сина.
Це помилка, і про неї ти шкодуватимеш до кінця свого життя.
Хтось помре, а я міг цьому запобігти, тому повір...
Я знаю.
Я хоча б буду живим.
Ти не можеш бути боягузом.
Я тобі не дам.
Який вибір в мене є?
Ми закінчимо місію. Врятуємо твоїх людей.
- Ти сказав, я помер у Венесуелі. - Так.
Але я тепер тут.
Тобто, кажете, що ви гості?
- Так. - Так.
І ви ніколи не чули про Калашова?
- Ні. - Так.
- Тобто, так. - А ми лише актори на Острові мрій?
- Так. - Ага.
- Гей-гей! - Боже.
Як ти?
Гаразд. Один з вас розповість правду.
Чи ви, малі козли, думали, що можете просто так вбити Калашова і все забрати?
Ми гадки не маємо, хто такий Калашов. Я думав, ти кажеш про горілку.
- Ми нікого не вбивали. - Не ви, а ваші охоронці.
Але нічого, ми їх щойно вбили.
І перш ніж я вб'ю вас,
ви маєте розповісти, що зробили з готівкою та кокаїном.
- Готівкою? - Кокаїном?
- Ні... Ми трохи нюхнули. - Боже-боже.
Трясця.
Якщо дуркуватимете далі, я покажу вам, який з мене чудовий актор.
Ні, я думаю, це якесь непорозуміння.
Ми вже розмовляли з Рорком, сказали йому, що з нас досить.
Тому це ваші з ним справи.
- Гей. Не роби так! - Ні!
- Гей, клянуся, ми не знаємо... - Гаразд.
- ...де наркотики чи гроші. - Впевнений?
Бо ти ось-ось втратиш руку.
Ми не знаємо, будь ласка! Якби знали, вже сказали б!
- Це мало бути весело. - Так.
- Мрія! - Може, це не ваша мрія.
Може, вона моя.
Це вже занадто, чувак.
Боже!
- Гаразд! Ми знаємо, де гроші! - Кажи.
Кажи!
Внизу.
Поряд з гаражем.
Так!
- Гаразд. - Боже!
Ти з Золотоволоскою.
Ти, зі мною.
- Цей замок буде моїм домом. - Боже.
Що? Тільки твоїм?
Ти вже їдеш?
А можна пожити з тобою?
- Ні. - Чому?
Ти знаєш чому, мамо.
Треба ще мушель для мого будинку.
Якщо тобі стане легше, мені теж не можна в ньому жити.
Це все, чого я хотіла.
Хотілося б, щоб я відчувала, що заслужила це.
Ти заслужила.
Я дуже люблю вас обох.
Гей, куди ти?
Все виправити.
М-р Рорк, можемо поговорити?
- Я хочу нову мрію. - Я чітко сказав.
- Одна мрія на гостя. - Так, я зрозуміла.
- Але я... - Ні-ні. Повірте.
Люди вбили б за таку родину.
Тому насолоджуйтеся, доки можете.
Я не розумію. М-ре Рорк.
Ми можемо йому довіряти?
Він майже такий же страшний, як попередній.
Навіщо комусь прикидатися, що рятує нас?
Гей! Ти.
- Деймон. - Деймоне.
Ми йдемо всю ніч. Скажи, що відбувається, або ми залишаємося.
Тут ми під ковпаком. В Рорка всюди є очі та вуха.
Хто такий Рорк?
Спитай її.
Я гадки не маю, про що він. Краще рухатимемося далі.
Гаразд, рухаємося або нам кінець.
Тут є прохід.
- Куди ми ідемо? - Ви хочете вибратися звідси чи ні?
Тримайтеся поблизу.
Краще не розділятися.
Жах.
Сюди. Ні. Чекайте.
Може... Може, сюди. Ні.
Може... Може, сюди...
Ні.
Сюди, точно.
Давай, білявко.
Це що, жарт?
Підтопило під час приливу.
Не води вам варто боятися.
Чудово.
Ходімо.
- Що це, в біса, було? - Що це, в біса, було?
Морські змії. Їх приваблює рух.
Просто не панікуйте.
Ідіть крізь брудну воду в темній печері з морськими зміями
і не панікуйте.
Легко.
Що таке?
Я...
Нічого. Забудь.
Це тут.
Я пробачаю тобі.
На що я дивлюся?
На своє найглибше бажання.
Тому я вас сюди привів, щоб ви побачили самі.
Твоя мрія - повернутися до чоловіка?
- Що це, в біса, за місце? - Мене найняли, щоб це з'ясувати.
Я приватний детектив. Мені заплатили, щоб я дізнався, що тут відбувається.
Він хоче отримати сили Острова собі.
Я приїхав сюди три тижні тому.
Спочатку ставився скептично, але потім втілилися мої мрії.
Я побачив мою доньку, яку втратив давним-давно.
Вона була вродлива.
Потім все стало зовсім погано, перетворилося на жах.
Рорк знайшов мій супутниковий телефон та знищив, перш ніж я встиг подзвонити.
Він знав... про все.
Тут є зло.
Рорк - це зло.
Йому байдуже, хто виживе, а хто помре.
Але я знаю, як його зупинити.
Так, знаю.
Сили Острова йдуть з цього каменя.
Він робить воду чорною, капає всюди.
Він може робити неможливі речі.
Повертати близьких до життя,
перетворювати їх на чорнооких зомбі, як зробив це з моєю донькою.
Я не впевнений, як Рорк це робить.
Але якщо він використовує воду, щоб втілювати мрії,
я використаю її, щоб показати, який він монстр.
Саме тому я маю переправити це з острову.
Я знаю приватного пілота. Може прилетіти за годину.
Знайди телефон в готелі та подзвони по цьому номеру,
виберися з острову з цією фляжкою та розкажи світові про це місце.
- А ти? - Рорк не підпустить мене до готелю.
А ти для нього гостя.
- Гостя? - Що?
Ні, це не так.
Так. Я бачив, як ти сходила з літака.
Тебе доставили на літаку?
Ні.
Що?
Він божевільний.
Я тебе врятувала, забула?
Твоя мрія - зруйнувати моє життя?
І хто ці люди?
Боже.
Це ти та навіжена переслідувачка.
Ти це зробила через пару приколів?
Приколів?
Ти роками мучила мене щодня.
Припини. Я трохи подражнила.
Мене травмували твої фокуси. Я мала закінчувати школу вдома.
Так, руйнування твого життя - погано, але ти зруйнувала моє.
У яку сторону готель? Я готова забиратися з острову.
Я покажу. Ідемо.
Джуліє?
Джуліє, все гаразд?
Все гаразд.
- Візьміть води. - Все гаразд. Будь ласка.
Вона така чудова. Насолоджуйтесь своєю мрією.
Я не можу.
Мені потрібна нова.
- Про це питайте м-ра Рорка. - Я питала. Він не слухає.
Я хотіла змінити мить, про яку найбільше шкодую, але обрала не ту.
Я не думала, що все буде насправді,
і тепер в мене є п'ять років спогадів про доньку,
яких не було вчора.
І ви готові кинути все заради нової мрії? Вашу власну доньку?
Шість років тому стався нещасний випадок.
Пожежа в моїй квартирі.
Тому я сказала Рорку, що була у "темному куті" життя.
Дехто помер.
Це моя провина.
Якщо я не виправлю це,
я ніколи не зможу жити, Джуліє.
Я благаю вас.
Допоможіть мені.
Якщо ваша мрія - змінити мить, про яку ви найбільше шкодуєте,
вам не потрібна нова мрія.
Я хочу мою мрію.
- Міс Олсен, припиніть. - Я не прошу про нову мрію.
Я прошу ту ж саму, лише правильну.
Якби я знала, коли сходила з літака, що можу змінити минуле,
то й обрала б інше.
Мені шкода, що ви повірили в Острів лише зараз, але правила є не просто так.
Але це не єдині правила, чи не так?
В вас є своє.
Доки ви робите, що хоче Острів, ваша жінка живе.
Так ви сказали.
- Я вже дав вам вашу мрію. - Ви ввели мене в оману.
Моя мрія - змінити мить, але не ту, яку я хотіла змінити.
Ви хочете ризикнути життям своєї дружини?
Гаразд.
Ви впевнені, що хочете цього?
Не хочу.
А повинна.
Ні.
- Ніку! - Допоможи! Я в пастці!
- Давай, ДжейДі! - Що? Бракс, ДжейДі?
Леді, тут пожежа. Побігли.
- Давай! - Ні, чекайте!
ЧЕТВЕРТИЙ ПОВЕРХ НА ДАХ ВИХОДУ НЕМАЄ
- Сходи праворуч! - Ніку!
Допоможи! Я в пастці!
Не дай мені померти!
- Я не можу дихати! - Ніку!
Я за допомогою, тримайся!
Будь ласка, не йди!
- Офіцере? Всередині людина. - Назад.
- Вибийте двері. - Заспокойтеся.
- Допомога вже їде. - Патрік?
Ми знайомі?
Пожежа у моєму крилі. Сусід зверху в пастці.
Ми маємо допомогти! Допоможи вибити двері.
Треба зачекати на пожежників.
- Вони ось-ось будуть. - Буде запізно! Треба його врятувати!
Ти маєш мені допомогти!
Ми маємо зачекати пожежників. Вони...
Я піду назад.
Ти постраждаєш!
Не грайся в героя!
ТРЕТІЙ ПОВЕРХ
Будь ласка, допоможіть!
Я йду, Ніку!
Намагаюся знайти, чим вибити двері.
Я застряг.
Я не можу дихати.
Вони тут.
Боже-боже.
Твій брат мрець.
Ти теж мрець.
Ніхто вас, гівнюків, не врятує.
- Алехандро може. - Хто?
Що за...
Боже.
Це не твоя мрія, козел.
Чули?
Наче постріли.
Я питала не тебе.
Наче постріли.
Знаєте, можна почати з пробачення.
- Так, для початку піде. - Він казав це тобі.
Я казав це вам обом.
Схоже, ти була справжньою міс Підліток-курвище-2009.
Час відповісти за своє минуле та попросити пробачення.
А ти...
Подорослішай.
Припини дозволяти їй мати таку владу над своїм життям.
Помста тобі не допоможе.
Лише ти можеш собі допомогти.
Боже, ви нагадуєте мою доньку.
Їй я допомогти не зміг.
А вас, так чи інакше, з цього острова переправлю.
Ходімо.
Тікайте!
Припини!
- Будь ласка! - Забирайся!
Ні!
- Ні! - Ні!
Він нас врятував.
Щоб ми змогли втекти з цього острова.
Чекай. Я за його мапою.
Ну ж бо.
Тримайся позаду та пильнуй на шість годин.
- Я з тобою. - Ні.
Якщо щось і піде не так, то лише через засаду.
Впевнись, що цього не станеться.
Знадобиться щось більше за дробовик, щоб врятувати тебе та твого брата-ідіота!
Щось таке?
Я б не смикався.
Відпущу скобу і "бум".
Встав чеку назад.
Гаразд-гаразд.
Стволи на землю. Негайно.
Мій друг на горі точно вб'є твого брата.
- Потім він вб'є тебе. - Ні, якщо не знатиме, що це я.
Ви вдвох ідете першими, а я за вами.
- Ну. - Гаразд-гаразд.
Гаразд.
Крутий. Давай.
Чорт.
Граната.
Це погано для вас скінчиться, якщо не відпустиш нас зараз.
Відпущу, щойно заберу брата.
Віддай гранату.
- Хвилинку. - Давай. Зараз!
Гаразд.
- Патрік? - Звідки знаєш, хто я?
Друже, розслабся. Це я, Бракс.
- Що ти тут робиш? - У Венесуелі?
У Вене... Що?
- Ні, що ти робиш в моїй мрії? - Це ти в моїй.
Браксе? Гей.
- Я хороший хлопець. - Ми тут, щоб допомогти.
- Скільки людей в будинку? - Тут диявол, свиня та клоун.
Та мій брат, він азіат. І моделі у кімнаті-сховищі.
Можна нам вже додому?
Честіті, дуже розчарований.
- Байдуже. - Ходімо.
Давайте. Бігом.
Ні. Відпусти!
- Малюк, відпусти. - Віддай.
Віддай гранату!
Сам відпусти.
Давайте. Вперед.
Граната!
Боже, це було близько.
За мною.
Чуваче, ти впорався!
Ми впоралися!
Друже!
- Такий радий, що ти живий! - Дякую.
- Якби він кинув гранату... - Ти б пожертвував собою.
Тому ти мій герой.
Ти зробив те, що я ніколи б не зміг.
Ти не поступився, Алі.
Не віриться, що моделі нас кинули.
Я не вірю, що відпустив Дженні.
Коли повернуся додому, скажу, що вона мій місяць та зорі.
ДжейДі?
- ДжейДі? - Прикрити ззаду!
ДжейДі!
ДжейДі?
- Треба забиратися! - Чому це сталося?
Їх не вбити! Забираймося!
Ну ж бо!
Ні!
Готель недалеко. Треба дістатися туди та знайти телефон.
Так, наче ми просто зможемо зайти та подзвонити.
Слухай, Деймон мав рацію.
Я маю вибачитися, тому мені шкода.
Пробач, що ти тут через мене.
Я не думала, що це все насправді. Я можу довести.
Так, вона навіть краща за Тупака.
Ти записала це?
Я роками мріяла помститися.
Ти звинувачуєш мене, що я це задокументувала?
Я думала, ти голограма.
І є доказ, що я тебе врятувала.
Бачиш? Я використала тейзер та воду, щоб його вирубити.
Хочеш приз за те, що не дала мені померти?
Знаю, просити про це - божевілля,
але, будь ласка, повір мені.
Я думала, що ти несправжня.
Як ти здогадалася, що це справжня я?
Коли твій справжній чоловік відповів по телефону, я... Чекай.
- Я не думаю, що зможу. - Ти повинна.
- Чого тобі, Слоан? - Будь ласка, не кидай слухавку!
Мені потрібна твоя допомога. Мене викрали. Я на якомусь острові.
Не жени.
Будь ласка, я кажу правду.
Чого я маю тобі вірити?
Мабуть, не повинен.
Після того, що я зробила.
Але колись ми були щасливі, Вілле.
А потім...
Я не знаю.
Я не намагаюся виправдатися,
просто я відчула, що ти віддалився, тому хотіла зробити боляче.
Все своє життя я вміла робити лише це.
Кривдити людей, які на це не заслужили.
Мені дуже шкода.
Тому, як я поводилася з тобою,
немає виправдання.
І я зрозумію, якщо ти ніколи не пробачиш мені.
- Гадаєш, це все виправляє? - Аж ніяк.
Гаразд.
Що я маю робити.
В мене є номер телефону.
Подзвони по ньому
і скажи, що Деймону потрібен літак.
Деймону? Чи хочу я про це знати?
Ні, це не те, про що ти подумав.
Я поясню все, коли буду вдома.
Вілле...
дякую.
Ну ж бо, Гвен, дихай.
Дихай.
Будь ласка.
Чудово.
Що ти тут робиш?
Ти змогла повернутися до тієї миті.
Це спрацювало? Ти його врятувала?
Ні.
Думаю, це була мрія когось іншого.
Де інші?
Гаразд.
Пілот Деймона має бути тут з хвилини на хвилину.
Бери це.
Гаразд.
- Що б не вийшло звідти... - Розберемося.
Разом.
Патрік? Бракс?
Що... Як ви нас знайшли?
Ми шукаємо Рорка.
Хто ти?
Я її мрія.
Не в тому сенсі.
Де ДжейДі?
- Він не вижив. - Треба забиратися з острова.
Я візьму мапу.
Літак скоро буде тут. Ходімо.
Ходімо у док.
- Ходімо у док! - Швидше!
Назад!
Привіт, друзі.
- Рорк, сучий ти син. - Я попереджав.
Мрії рідко виконуються так, як плануєш.
Плануєш? Мій брат мертвий!
Я не міг його врятувати, як м-р Салліван не зміг врятувати батька.
Прислуга зробить все, аби мене захистити.
Острів дає їм насолодитися їхніми мріями.
А вони служать мені.
А кому служиш ти? Вони знають?
Знають, що?
Ми тут не заради наших мрій.
Ми тут - задля мрії декого іншого.
- Через Ніка Тейлора. - Хто такий Нік Тейлор?
Він був нашим сусідом.
- Він помер шість років тому. - У пожежі, яка сталася через мене.
Я щойно переїхала в будинок.
Залишила чайник на плиті,
не вимкнула його та пішла.
В моїй мрії я повернулася туди. Бачила тебе та ДжейДі.
ДжейДі хотів перевірити кімнату Ніка,
а я думав, що він зі своєю подругою, тому сказав ДжейДі, щоб він біг.
Ти був там.
Ти нічого не зробив.
- Тебе я не бачила. - Нік був моїм однокласником.
Він мене запросив на побачення.
Я не повірила, що хтось насправді зацікавився мною.
Я мала побачитися з ним того вечора, але злякалася.
Він не мав бути вдома, а мав бути зі мною.
Всі, хто зійшов з літака, причасні до смерті Ніка.
- Отже, це велика мрія помсти? - Так.
- І як вона закінчиться? - Вашою смертю.
Ваші життя за життя Ніка, якщо цього вимагає Острів.
Відмов замовлення.
Ти знаєш, що я не маю вибору.
- Літак. - Виводь їх звідси.
Давайте!
Хтось знайшов в собі хоробрість.
Літак!
- Ось він! Гей! - Гей!
- Гей! Сюди! - Гей!
- Боже, ми летимо додому.
Кого ти захищаєш?
Де інші?
Стій.
Вона хоче всіх їх разом.
- Боже. - Якого...
- Ні! - Хто це?
Ні!
Народе.
- Тікаймо! - Швидше!
Трясця.
Тут ми в безпеці... Ненадовго.
Гаразд, не хочу бути негативною, але ми всі тут помремо.
- Рано ще здаватися. - Вона має рацію.
- Тут всі працюють на Рорка. - Не всі.
Джулія витягла мене з вогню.
Вона мене врятувала.
Ніхто зі слуг Рорка не заважатиме мрії. Може, вона не його асистентка.
Може, вона гостя. Вона сказала, що нещодавно тут.
Вона може бути мамою Ніка.
Він завжди казав, як вона любить все контролювати,
і очі Джулії були схожі на Нікові.
Я бачила, вона кашляє кров'ю.
Може, це її передсмертне бажання.
Гаразд, але навіщо витягати тебе з вогню?
Щоб Гвен розповіла нам, чому ми тут.
Помста не принесе радості, якщо жертви не розуміють, що це.
Підемо до неї, вибачимося. Спробуємо все виправити.
Тому, хто притяг нас на Острів, щоб ми всі вмерли,
мабуть, буде замало самих вибачень.
Якщо нам не зупинити її, може, зможемо зупинити Острів.
Тут є дуже древній камінь.
- Він втілює мрії. - Вода з джерела.
ДжейДі мав рацію. Рорк нас накачав.
Знищимо джерело, і мрія закінчиться?
- Варто спробувати. - Як ми це зробимо?
Цим.
Що ще нам варто знати?
Це лабіринт, тому тримайтеся разом.
І там є морські змії, тому не панікуйте.
Вона сказала морські змії?
У нас був гід, він ледве не заблукав,
але я впевнена на 99 відсотків.
Слухайте, де струмок.
Звук, як крапаюча вода.
Весь Острів так звучить.
Здається, чую.
Гвен?
Трясця.
Ми загубили Гвен та Бракса.
Дай гранату.
Я знайду джерело, а ти шукай їх.
Ні, це занадто небезпечно.
Якщо знайдеш джерело, клич мене.
Я прийду на голос
та підірву його.
Слоан?
Це лише морські змії.
Мелані?
Браксе?
Зі мною все буде гаразд?
- Не треба було нам сюди їхати. - Чому не врятував? Я б тебе врятував.
Я все для тебе робив.
Я намагався.
Це ти мав померти, а не я.
Мати і тато любили мене більше.
- Вони мріяли, щоб ти помер. - Ні.
ДжейДі, ні! Ні!
Боже мій!
Ну, й нікчемна невдаха.
- Хто ти? - Я справжня ти.
- Найкрутіша в школі. - Ні.
Я більше не така.
Тому, як я поводилася з тобою, немає виправдання.
Я зрозумію, якщо ти ніколи не пробачиш мені.
Припини! Я казала це серйозно.
Люди ніколи не змінюються. Вони лише вчаться краще приховувати, які вони.
Це все не насправді.
Ти несправжня.
Я ніколи не буду тобою знову.
Мамо, подивися.
Лайло, що ти робиш?
Я вбила татка.
Боже.
- Навіщо? - Бо ти його не заслуговуєш.
Ти не заслуговуєш мене.
Ти не заслуговуєш нічого гарного після того, що зробила.
- Лайло... - Мій друг мав рацію.
Ти все руйнуєш.
Друг?
Привіт, Гвен.
Боже, Ніку! Будь ласка, пробач.
"Пробач" мене не поверне, Гвен.
"Пробач" не завадить мені задихнутися димом
та згоріти живим.
Знаєш, як це?
Ти не він.
Будь ласка, Ніку, ти сам сказав, ніщо тебе не поверне.
Не я це роблю.
Я знаю, хто робить і хай вб'є мене.
Відпусти інших.
Ти чуєш мене, Джуліє?
Хто така Джулія?
Мелані!
Патріку?
Патріку! Гвен?
- Як ти? - Я чув крик.
Я бачила Ніка.
- Ми не в мрії Джулії. - Тоді в чиєму?
Не в Патріковій.
Він нікого не в змозі врятувати.
Навіть себе.
Щойно я побачила це обличчя,
я знала, що маю привести всіх сюди,
де з моєї мрії буде не втекти.
- Твоєї? - Так.
Про яку я попросила ще до того, як ви дізналися про Острів мрій.
Коли я вперше зустрілася з Ніком, то це було, наче я знала його роками.
Ми випили кави, а потім пророзмовляли всю ніч.
І я не хвилювалася сказати щось дурне чи що маю вдавати з себе круту,
бо я могла бути з ним сама собою.
Ми хотіли зустрітися того вечора.
Це мало бути наше справжнє перше побачення.
Я хотіла дуже гарно для нього виглядати, купила нову сукню.
Купила цей медальйон.
Я прийшла на місце зустрічі та чекала.
Година пройшла, дві, а Ніка не було.
Я почала думати: "Слоан мала рацію. Я ніщо.
Ніхто не захоче мене кохати, і Нік, мабуть, теж це зрозумів.
Чому б він так зі мною повівся?"
Я сиділа там всю ніч, мучила себе!
А коли приїхала додому, прочитала про пожежу,
і моє серце розбилося.
Я була за крок від мрії наяву,
але через вас вона перетворилася на жах!
Ти могла мати тут все що завгодно.
- Наприклад, Ніка. - Він був би несправжній.
Наше майбутнє вкрали,
і всі ви просто жили далі.
Нік заслужив на краще. Нік заслужив на правосуддя.
Мелані.
Ти мала на увазі "навіжена переслідувачка"?
В моєму серці ненависть,
і щодня вона лише зростає.
Вона там через тебе! Це така ж твоя провина, як і інших.
- Але ти мене врятувала. - Я грала роль.
- Чому? - Щоб ти побачила, яка я.
Твоє життя на цьому острові залежить від мене.
Я б не стала!
Справді? Ти думала, що потрібна мені?
Я використовувала тебе, щоб вибратися з острову.
- Заткнися. - Я не думала, що це можливо.
Але ти зараз ще більш нікчемна, ніж була тоді.
Заткнися!
- Трясця. Вона зустрілася з ним лише раз. - Я чую.
Струмок.
Гей!
Ну ж бо!
Чого ти чекаєш? Давай.
Він показує її мрії.
Будь ласка, не треба, міс Олсен.
Джулія - ваша мрія?
- Моя дружина. - Вона сказала, що нещодавно тут.
Вона в це вірить, так.
Моя мрія була повернути її такою,
якою я її зустрів, назавжди.
Тому вона з'являється, не знаючи мене,
і невдовзі починає хворіти, як це сталося раніше.
Це повторюється знову і знову.
Поясняти це їй стало занадто боляче.
Тому я брешу їй, що вона мій асистент.
Коли Мелані замовила свою мрію,
я мав підкоритися.
- Ви можете її зупинити, Рорк. - Ні.
Він не може.
Він джин, а цей острів його лампа.
В пастці назавжди.
І якщо він не виконує мрію гостя,
він втрачає кохану.
Гадаєте, це кохання?
Дозволяти Джулії вмирати раз за разом? Це пекло.
Вона була вашою дружиною, Рорк. Але тепер ні.
Вона навіть не ваш асистент. Вона ваша полонена.
Відпустіть її.
- Я не можу. - Ні!
Ні!
Мені шкода. Мрія має досягнути її природного кінця.
Такі правила.
Гості...
вони помирають.
Я помираю.
Все буде гаразд.
Скоро.
А інші?
Якщо я заважатиму Острову...
то втрачу тебе назавжди.
Втратиш мене?
Ти маєш щось зробити.
Вони гості не Острова.
Вони твої гості.
Я цього не хочу.
Але ти маєш це зробити.
Гаразд?
Мелані...
Пробач, що твоє життя не вдалося так, як ти хотіла.
Моє теж.
Всім шкода, коли час заплатити, так?
Я заплачу.
Це моя провина. Я міг врятувати Ніка. Відпусти решту.
Боже, ти досі намагаєшся бути, як мертвий татусь?
Ти не герой.
- Це лише твоя мрія. - Вона права.
Це лише його мрія.
Всі мої гості отримують виконання мрії.
Якщо вип'єш воду, то отримаєш її.
Фантазія Слоан?
Що вона та її чоловік будуть завжди разом?
Ні.
- Що ти та Нік будете разом. - Що?
Такі правила.
Острів, трясця, мрій.
Назад!
Агов?
Гвен. Все гаразд?
- Гей. - Народе?
Що сталося?
Ти нас врятувала.
Де Патрік?
Він помер як герой.
Його батько ним би пишався.
Одна зірка на "Йелпі".
Що нам завадить викрити цей Острів та подати на вас до суду?
Мрії, м-с Меддісон, наче сни.
Деталі часто забуваєте,
але добре пам'ятаєте, як через них почувалися.
Я щойно згадала, що хочу забратися з цього острову.
Що тепер буде з вами, м-ре Рорк?
Я залишусь тут
захищати це місце
та жити своє життя і не жалкувати.
Фактично, ви брали участь у мрії брата,
тому Острів дарує вам одне бажання.
Я хочу повернути ДжейДі, хочу забрати його додому, щоб він жив.
Щоб ваша мрія виконалася, ви маєте залишитися тут.
Назавжди.
Я так жахливо з нею поводилася.
Єдине, що ти зараз важливе, це пробачити собі.
Гаразд?
Пробачте.
Ми ще не можемо відлітати. Бракса ще немає на літаку.
Ага.
Не думаю, що він полетить.
ДжейДі!
Отже, що тепер?
Працюй на мене. Тобі знадобиться форма та бейджик.
Незвичний.
- "Бракс". - Це краще за моє прізвисько з коледжу.
Програв парі та мав зробити найдурніше татуювання.
Чого?
ТАТУЮВАННЯ
Вітаю на Острові мрій, Татуювання.
Subtitles by sub.Trader subscene.com
Переклад субтитрів: Фатун Володимир