Made by Chebo
- Deci, cu ce te ocupi? - Studiez pentru a deveni o actriță.
- Tu? - Sunt un docher.
- Nu, serios. - Vorbesc serios.
Începând de luni, totuși, fac ceva puțin mai elegant.
- Ce anume? - Casier de noapte la un mic restaurant.
Nu mă refer la cum faci bani. Mă refer la ce te interesează.
Dragă, dacă aș fi avut răspunsul la asta, pariez că ne-am
fi plictisit de moarte într-o jumătate de oră.
Mulțumesc lui Dumnezeu că s-a terminat...
S-a ales praful de debut...
Și ea a fost o adevărată dezamăgire.
Frank! Foarte frumos, Frank!
Mulțumesc, doamnă Givings.
Nu-ți pot spune cât de mult ne-a plăcut.
Ai o soție foarte talentată.
O să îi transmit!
- Frank! - Bună!
Este pe acolo...! Sunt gata pentru acea băutură.
În câteva minute.
Dragă...
- Bună! - Bună!
- Ești gata de plecare? - Da.
Trebuie să-mi șterg acest machiaj.
Ei bine... Cred că nu a fost un triumf sau ceva, nu?
Cred că nu.
Voi fi gata într-un minut.
Sigur.
Îmi faci o favoare? Milly și Shep au vrut să ieșim cu ei după asta.
Vrei să le spui că nu putem?
Spune-le că este din cauza bonei sau ceva...
Ei bine, chestia este că deja am spus că putem.
Adică, abia i-am văzut afară și le-am spus că putem.
Te superi dacă ieși din nou și spui că ai greșit?
- Asta ar trebui să fie destul simplu. - Nu crezi că este cam urât, April?
Atunci le voi spune eu însămi.
Bine. Bine. Ia-o ușor, bine?
Eu le voi spune.
Serios, dragă. Ai dominat scena în acea piesă.
Mulțumesc.
Nu ar fi trebuit să te las să te amesteci în asta de la bun început.
În regulă.
Niște amatori, ai studiat, pentru numele lui Dumnezeu.
- Putem să nu mai vorbim despre asta? - Sigur.
Numai că nu vreau să te simți prost din cauza asta, atâta tot.
Pentru că nu merită.
Vreau să spun, este destul de rău să fii nevoită să trăiești
printre acești oameni blestemați.
- Ce ai spus? - Am spus da. În regulă, Frank.
Poți să te oprești din vorbit, până ce nu mă înnebunești, te rog?
Ce faci?
Dragă, haide să vorbim despre asta, bine?
Te rog nu face asta...
- Haide... - Nu mă atinge!
- April, April... - Doar lasă-mă-n pace!
Am realizat că se vehiculează multe tâmpenii pe aici...
Și sunt câteva lucruri pe care vreau să le clarific, bine?
Unu, nu este vina mea că piesa ta a fost groaznică.
Doi, cu siguranță nu este vina mea că nu ai dovedit că ai fi o actriță
și cu cât mai repede treci peste această dramă,
cu atât mai bine ne va merge! Trei,
se întâmplă să nu mă potrivesc cu rolul de
soț burghez prost și indiferent
pe care ai încercat să mi-l bagi pe gât de când ne-am mutat aici!
Să fiu al naibii dacă o să joc rolul ăsta!
Patru...
April! April!
Ce naiba faci? Întoarce-te în mașină.
Nu. Doar lasă-mă să stau aici o secundă.
La naiba...
April? Uite, nu putem sta în mașină și să vorbim despre asta,
în loc să ne fugărim pe Route 12?
Nu am fost clară? Nu vreau să vorbesc despre asta!
Doamne, încerc doar să fiu înțelegător în privința asta.
Ce frumos din partea ta. Foarte, foarte frumos din partea ta.
- Stai așa. Nu merit asta! - Ești întotdeauna atât de direct
în privința a ce meriți și a ce nu meriți!
Stai așa! Stai așa, la naiba!
Ascultă-mă, April!
De data aceasta nu vei scăpa răstălmăcind tot ce spun, April.
Se întâmplă ca de data asta să știu că nu mă înșel.
Dumnezeule, îmi doresc să fi stat acasă în seara asta!
Știi cum ești când te comporți așa?
Ești bolnavă. Chiar vorbesc serios. Ești bolnavă!
- Și știi cum ești tu? - Cum?
- Ești dezgustător! - Da?
Nu mă păcălești, Frank!
Doar pentru că m-ai pus la păstrare în această capcană,
crezi că mă poți forța să simt tot ce vrei tu!
- Tu, într-o capcană? - Da! Eu, Frank! Eu!
Dumnezeule, nu mă face să râd!
Băiețel patetic desprins de realitate!
Uită-te la tine! Uită-te la tine și spune-mi
cum Dumnezeu te poți numi bărbat?
La naiba!
Dumnezeule!
Nu te uita la mine așa, April.
Putem merge acasă acum, te rog?
~ CALEA REVOLUȚIEI ~
Etajul 15.
Voi avea nevoie de ajutorul tău în această dimineață, bătrâne cercetaș.
Pentru următoarele câteva ore,
trebuie să mă avertizezi de fiecare apropiere a lui Bandy
și s-ar putea să fii nevoit să mă aperi de public în eventualitatea
în care vărs.
Atât de rău este.
Bună dimineața, Jack.
Nu e nimic bun la ea, te asigur.
Desigur, știam din momentul în care ați coborât din tren ce căutați...
Un hambar vechi modificat sau o căsuță.
Și urăsc să fiu cea care vă spune
că lucruri de genul ăsta nu mai sunt disponibile...
Dar nu vreau să disperați.
Este un loc pe care vreau să vi-l arăt...
Desigur că nu este foarte căutat.
După cum vedeți, Crawford Road este mai degrabă
un loc din-acela cenușiu, destinat camionetelor.
Instalatori, meșteșugari, oameni cu rang scăzut în societate, de felul ăsta.
Dar până la urmă... Până la urmă duce către Revolutionary Road,
care este mult mai frumos.
Locul pe care vreau să vi-l arăt este o căsuță frumoasă
cu o amplasare foarte plăcută.
Linii arhitecturale simple, peluze bune, minunată pentru copii.
Este exact la următoarea curbă...
O veți vedea imediat... acolo.
O vedeți pe cea mică și albă? Drăguță, nu?
Felul în care stă semeață acolo pe acea pantă...
- Încântător, nu? - Da.
Ai vrut să mă vezi?
Am venit pentru tine de la Toledo în această dimineață.
Aceasta este a treia oară în această lună.
Scuze... Am crezut că vei avea grijă de asta...
Nu sunt pregătit să am această conversație din nou, Frank. Înțelegi?
Eu doar...
Acești tipi din provincie ne iau drept exemplu, Frank.
Trebuie să fim eficienți. Nu putem să ne învârtim așa în jurul cozii.
Pur și simplu nu este eficient.
Am dreptate?
Da.
Despre ce a fost vorba?
Toledo. Managerul de sucursală vrea o broșură revizuită
pentru conferința de la "The Knox 500".
"Pur și simplu nu e eficient. Am dreptate?"
Sună ca ceva deosebit de bun.
Nici măcar nu știu cu ce se ocupă Knox 500... Tu știi?
Nu mă insulta.
Dacă te vei uita în fișierul inactiv la SP-1109
vei găsi copiile tuturor lucrurilor pe care le-am trimis la agenție...
și în felul ăsta putem urmări acel lucru până la...
sursele sale.
Sper că nu plănuiai să iei prânzul devreme.
Nu. Nu mi-e chiar foame.
Bine. O să vin să văd ce faci mai târziu.
Bine?
- Bine. - Bine.
Știi ceva, Maureen? Ești norocoasă că m-ai cunoscut.
Cum așa?
Îți pot arăta cum merge treaba.
La Knox, este o adevărată artă a supraviețuirii.
Serios.
Să-ți arăt la ce m-am referit. Ospătar...
Adu-mi telefonul și încă două pahare de martini.
Clondike 55566, vă rog.
Bună, doamnă Jorgensen. Frank Wheeler la telefon.
Am vrut doar să vă anunț că a trebuit s-o trimit pe Maureen Grube
la "Suporturi Vizuale" pentru mine.
Probabil voi avea nevoie de ea restul zilei, da.
Și dumneavoastră. Aveți grijă de dvs.
Niciodată nu am auzit de "Suporturi Vizuale".
Asta pentru că nu există.
Bună, Helen.
Intră!
Am venit doar un minut... Am vrut să aduc această șoaldină
pentru bucata de grădină neîngrijită din capătul aleii.
Sunt ca și cele europene, doar că
astea au niște flori galbene minunate.
Tot ceea ce îi trebuie este un strop de apă pentru primele câteva zile,
apoi vei vedea că îi merge de minune.
Mulțumesc, Helen... frumos din partea ta.
Vrei niște cafea?
Pot face ceva pentru tine, Helen?
Da, aproape am uitat. Aș dori să îți cer un mic serviciu...
Este în legătură cu fiul meu, John.
- Este în spital. - Îmi pare rău, totul e bine?
De fapt, acum este în Pleasant Brook...
La psihiatrie.
Înțeleg.
Nu e nimic grav. E doar puțin extenuat.
Lucrurile acestea pot afecta pe oricine. Nu crezi?
Da. Desigur.
Este o instituție minunată
și tratamentele par să facă minuni pentru el...
Oricum, au spus că o ieșire după-masa ar putea să-i priască.
Probabil el crede că prietenii mei sunt puțin cam convenționali, sincer.
Vreau să spun, a călătorit. Are un doctorat în matematică.
Cred că poți spune că este un intelectual.
I-ar face un mare bine să întâlnească un cuplu tânăr ca voi.
Ne-ar plăcea să-l întâlnim.
Serios?
Da.
Am fi bucuroși.
Mulțumesc... Mulțumesc.
Trebuie să plec.
Îmi amintesc prima dată când ai coborât din tren.
Nu ai fost ca restul clienților mei.
Ai fost diferită...
Păreai specială... sigur că ești încă.
Amintește-ți, doar un strop. Trebuie să fug. Pa!
Pa.
Cred m-ai cam îmbătat.
- Știi ce este astăzi? - Luni?
Este ziua mea de naștere. Astăzi am împlinit 30 de ani.
- La mulți ani! - Mulțumesc.
Care a fost numele departamentului pe care l-ai inventat?
"Suporturi Vizuale".
Ce glumă.
Ce glumă...
Vrei să auzi o glumă adevărată?
Da.
- Tatăl meu a lucrat la Knox. - Da?
A fost comis-voiajor în Yonkers.
O dată pe an obișnuia să mă ducă în oraș la prânz.
Trebuia să fie o ocazie specială, plină de sfaturi pentru viață.
Frumos.
Nu, nu chiar.
Obișnuiam să stau acolo și să gândesc:
"Sper, Doamne, să nu sfârșesc ca tine."
Și uite-mă acum, încă un om de la Knox de 30 de ani.
Poți să bați asta?
Nu te-am prea urmărit... Tatăl tău a lucrat pentru Knox?
Îmi pare rău, dar... nu mă prea pot concentra.
Ce zici să luăm niște aer? Noi doi?
Tu ești acesta?
Da! Ai fost vreodată în Paris?
Nu am prea fost pe nicăieri.
Poate că te voi lua cu mine.
Mă întorc cu prima șansă pe care-o am.
Oamenii sunt plini de viață acolo, nu ca aici.
Tot ce știu este că vreau să simt...
Să simt cu adevărat.
Cum ți se pare asta pentru o ambiție?
Frank Wheeler...
Cred că ești cea mai interesantă persoană pe care am întâlnit-o vreodată.
Ei bine, nu cred că te gândeai la asta când ai plecat la lucru dimineață, nu?
Nu. Cu siguranță nu.
Ai o țigară, Frank?
Sigur...
Poftim.
Pot să-ți aduc o băutură sau ceva?
Nu, mulțumesc, Maureen.
De fapt, cred că mai bine aș pleca, deja se face târziu.
Doamne, așa este.
Ai pierdut trenul?
Este în regulă, îl voi lua pe următorul.
Ascultă, ai fost grozavă.
Ai grijă de tine.
Frank...
De ce ești pusă la patru ace?
Mai întâi, mi-a fost dor de tine toată ziua și vreau să-mi cer scuze.
Îmi cer scuze pentru cum m-am comportat de la acea piesă de teatru.
Îmi pare rău pentru tot și...
Te iubesc...
Restul mai poate aștepta.
- Acum așteaptă aici până te chem. Bine? - Bine.
În regulă, Frank! Poți intra acum!
La mulți ani, la mulți ani, la mulți ani...
La mulți ani, dragă tată...
La mulți ani!
La mulți ani, dragă!
- Te iubesc, tată. - Și eu.
Frank!
Am avut o idee minunată.
M-am gândit la asta toată ziua.
- Despre ce este vorba? - Știi câți bani strânși avem?
Destui ca să trăim șase luni fără ca tu să câștigi ceva.
Și cu banii pe care îi putem lua pe casă și pe mașină, mai mult de atât.
Pe care i-am lua pe casă?
Dragă, despre ce vorbești? Unde vom trăi?
În Paris.
Poftim?
Întotdeauna spuneai că a fost singurul loc în care merită să trăiești.
Deci de ce nu mergem acolo?
Vorbești serios?
Da. Ce ne oprește?
Ce ne oprește? Ei bine, mă pot gândi la o mulțime de lucruri.
De exemplu, ce fel de slujbă aș putea obține?
Nu vei obține niciun fel de slujbă, pentru că eu voi lucra.
- Bine. - Nu râde, ascultă-mă!
Ai idee cu cât sunt plătiți
cei de la secretariat în agențiile guvernamentale din Europa?
Nu, nu știu.
Vorbesc serios, Frank. Crezi că glumesc sau ceva?
Nu, știu, știu. Am doar câteva întrebări, atâta tot.
Una din ele, ce ar trebui să fac în timp ce tu câștigi toți acești bani?
Nu înțelegi? Asta e ideea.
Vei face ce ar fi trebuit să ți se permită să faci în urmă cu șapte ani.
Vei avea timp.
Pentru prima dată în viață
vei avea timp să descoperi ce vrei să faci de fapt,
și când îți vei da seama vei avea timpul și libertatea ca să o faci.
Dragă, nu este un plan prea realist.
Nu, Frank, asta este nerealist!
Cred că nu este realist pentru un om cu o minte bună să lucreze
an după an la o slujbă pe care n-o suportă,
să vină acasă într-un loc pe care nu-l suportă,
pentru o soție care nu suporta nici ea aceste lucruri.
Vrei să știi partea cea mai rea?
Întreaga noastră existență de aici este bazată pe acesta mare idee
că suntem într-un fel speciali și superiori
întregii situații, dar nu suntem.
Suntem ca și ceilalți.
Uită-te la noi! Suntem prinși în aceeași iluzie ridicolă.
Ideea de a renunța la viață
și să te stabilești undeva în momentul în care ai copii.
Și ne pedepseam unul pe celălalt pentru asta.
Ascultă, am decis să ne mutăm aici.
Nimeni nu m-a forțat să accept slujba de la Knox.
Cine a spus că sunt așa de important, până la urmă?
Când te-am cunoscut, nu a fost nimic în lume
ce nu puteai face sau nu puteai fi.
Eram doar un șmecheraș cu gura mare, atâta tot.
Nu erai așa!
Cum poți să spui asta?
În regulă...
Deci, voi avea timp.
Și Domnul știe că este atrăgător. Este foarte atrăgător.
Și tot ce spui ar putea avea sens dacă aș fi avut un fel de
talent înnăscut poate. Dacă aș fi fost un artist sau un scriitor.
Frank, ascultă-mă,
ceea ce ești este asfixiat acum.
Ceea ce ești tu îți este refuzat iar și iar
în felul acesta de trai.
Și ce e asta?
Nu știi?
Ești cel mai valoros și minunat lucru din lume...
Ești un bărbat.
Aceasta este șansa noastră, Frank.
Aceasta este șansa noastră.
Bine.
Bine?
De ce nu?
De ce naiba nu?
Bună dimineața, băieți.
Franklin. E bine să-ți văd fața strălucitoare. Care sunt veștile?
Prieteni, mă mut în Paris.
Într-adevăr. Și eu mă mut în Tangiers.
Memoriu către Toledo...
În atenția lui Chalmers B.F, manager de sucursală...
Cu privire la corespondențele repetate și recente, vă înștiințez
că problema a fost... tratată foarte satisfăcător,
punct, paragraf.
Suntem complet de acord că broșura existentă este nepotrivită.
Biroul nostru a dezvoltat...
"Vorbind despre Controlul Producției..."
Poftim, doamnă Wheeler.
Aici sunt cecurile de călătorie pe care le-ați cerut...
și rezervațiile dv. pe vapor...
și acestea le voi da ambasadei pentru dumneavoastră.
Noroc.
Mulțumesc.
Septembrie. La exterior în octombrie.
Se întâmplă să mă gândesc că oamenii sunt mai buni la ceea ce le place.
Adevărat, da.
Dar... Vreau să spun, asumând că este o vocație adevărată
care te așteaptă... Nu ai putea să o descoperi la fel de bine aici
ca și acolo?
Nu cred că este posibil să descopăr ceva la etajul 15 din clădirea Knox,
și nici voi.
Tată!
Tot drumul până... aici.
Trebuie să trecem cu barca peste mare ca să ajungem acolo.
Nu voi cunoaște pe nimeni acolo.
Știu. Nici eu.
Dar îți amintești când ai început școala?
Și acum uită-te câți prieteni ai...
Niciodată nu veți ghici ce se mănâncă în Paris.
- Niciodată nu veți ghici... - Ce?
- Melci lipicioși. - Melci?
Melci lipicioși și picioare scârboase de broască!
Milly, unde ești, păpușă?
Mai bine te-ai schimba, vor fi aici în curând.
- Asta vei purta? - Îți place?
Da.
Arăți minunat, păpușă.
Cred că mai bine aș șterge-o.
Bună, gașcă.
La ce vă uitați?
Shep?
Te-am tot chemat.
Bună.
Serviți.
Niște aperitive.
Arată minunat. Mor de foame!
April, nu pot trece peste asta,
arăți ca o mâță care a mâncat un canar!
Ai ceva să ne spui?
Ceva știri?
De fapt, Milly, avem niște vești importante.
Știam eu.
Dragă, de ce nu le spui?
Mergem în Europa.
Către Paris...
Ca să trăim acolo.
- Poftim? - Când?
În septembrie.
Dar pentru ce?
Pentru ce? Pentru că întotdeauna am vrut asta.
Pentru că fetele noastre sunt încă tinere.
Pentru că este frumos. Shep, tu ai fost acolo, spune-i.
Este un oraș minunat.
Când ați luat această decizie?
Aproape acum o săptămână... este greu să-mi amintesc.
Am decis subit să mergem, asta e tot.
Aproape acum o săptămână, și abia acum ne spuneți?!
Trebuia să ne obișnuim cu ideea.
Deci, care e treaba, Frank? Îți iei o slujbă acolo, sau ce?
Nu. Nu chiar.
Ce vrei să spui prin "nu chiar"?
Frank nu va avea niciun fel de slujbă,
pentru că eu voi avea.
Ce vei face, Frank?
Voi învăța... și voi citi și...
cred că în sfârșit îmi voi da seama ce vreau să fac cu viața mea, Shep.
În timp ce ea te întreține?
Da. În timp ce mă întreține...
Măcar la început.
Nu ți-ar veni să crezi cât plătesc pentru munca
în secretariat la agențiile guvernamentale de acolo.
N.A.T.O. și E.C.A și locuri ca astea.
Viața este foarte ieftină, nu?
Foarte ieftină.
Adevărul este că avem nevoie doar de ceva diferit.
Nu întinerim și nu vrem să ne irosim viața.
- Așa este. - Doamne, sună minunat, copii...
Serios.
- Chiar sună minunat. - Mulțumim, Milly.
Sigur ne va fi dor de voi, nu, dragă? Dumnezeule.
Sigur.
Să ținem un toast pentru Paris.
Pentru Paris.
Noroc.
Știi la ce mă gândesc?
La ce?
Cred că acest plan sună puțin imatur.
Dumnezeule, sunt atât de ușurată.
Și eu... Credeam asta tot timpul.
Ce fel de bărbat va sta în halatul lui de baie scobindu-se-n nas,
în timp ce soția lui lucrează toată ziua?
Nu știu, Shep. Pur și simplu nu știu.
De ce plângi? Ce este?
Nimic. Sunt doar atât de ușurată.
Haide. Nu plânge. Te rog.
Este în regulă. Totul va fi bine.
Dumnezeule, fețele lor!
Dumnezeule!
Știi ce este asta, April? Serios.
Întreaga idee de a ne muta în Europa în felul ăsta?
Este la fel cum m-am simțit mergând pe front prima dată,
în război. Probabil am fost speriat ca și restul oamenilor,
dar pe dinăuntru niciodată nu m-am simțit mai bine.
M-am simțit în viață, m-am simțit plin de sânge.
Și totul părea mult mai real.
Oamenii în uniformele lor. Zăpada de pe câmpuri, copacii.
Și noi toți... mergând.
Vreau să spun că am fost speriat, desigur.
Dar mă tot gândeam că asta este.
Acesta este adevărul.
Și eu m-am simțit odată așa.
Când?
Prima dată când ne-am iubit.
Ce se petrece?
Bart Pollock este aici. Este în biroul lui Bandy.
Mare lucru, nu?
Se pare că vrea să vorbească cu tine.
Nu-mi menționa numele.
Încântat să te văd, Frank.
- Îl cunoști pe Bart Pollock? - Nu ne-am întâlnit niciodată...
Încântat să te cunosc, Frank. "Vorbind despre Controlul Producției"?
Frank... Acesta este excelent.
Sunt foarte încântați în Toledo.
Serios?
Tipul ăsta, Pollock, este genul de candidat prezidențial
în cel mai rău sens.
Un zâmbet de milioane de dolari
și în jur de 1.35 kg de mușchi între urechi.
Ar fi trebuit să-l auzi...
"Frank, asta este excelent"
Pe naiba!
Îmi doresc să-i fi văzut fața când i-ai spus că pleci.
Da.
Uite-i că vin.
- Scuze că am întârziat. - Nu ați întârziat.
Traficul a fost teribil.
- Bucuros să te văd. - Nu a fost teribil, Howard?
Route 12.
Până termină lucrul la acea șosea, vor trebui să înceapă totul din nou.
Nu?
- Tu trebuie să fii John. - Spune bună, John.
Încântat să vă cunosc.
Am auzit multe despre voi.
- Unde vă sunt frumoșii copii? - Sunt la o aniversare.
Îmi pare rău că nu au putut fi aici.
Nu-ți face griji. Dacă un lunatic adevărat ar fi venit pe lângă casa mea,
probabil că aș fi luat copiii de acolo.
Uită-te la toată această mâncare!
Nu trebuia să vă deranjați atât pentru noi.
Sunt doar niște sandwichuri.
John, vrei un sandwich?
Helen vorbea despre voi de luni întregi. Tinerii Wheeleri pe Revolutionary Road,
frumoșii revoluționari pe drumul Wheeler.
Vrea cineva niște Sherry?
Te rog, nu te deranja Frank.
Mi-ar plăcea niște Sherry.
Și îl voi bea și pe al lui Helen dacă nu mi-o ia înainte.
Dar... Ascultă, totuși. Ai un pahar înalt?
Pune trei cuburi de gheață în el și umple-l până la margine.
Așa îmi place.
Cred că mă pot descurca cu asta.
Această salată de ouă e delicioasă, April.
Trebuie să-mi spui cum o prepari.
- Ești un avocat, Frank? - Nu, nu sunt.
Aș putea avea nevoie de un avocat.
John, haide să nu începem iarăși despre avocat.
Tată, nu puteai să stai acolo și să-ți mănânci
minunata salată de ouă și să nu te mai bagi?
Vezi tu, am câteva întrebări bune de pus
și sunt dispus să plătesc răspunsurile.
Nu e nevoie să mi se spună că un om
care merge după mama lui cu o masă de cafea
se pune într-o poziție juridică dezavantajoasă, asta e clar.
John, vino și aruncă o privire la această priveliște de pe geam.
Dacă o lovește cu asta și o omoară, este un caz de crimă.
- Uite, soarele răsare! - Dacă tot ce face este să rupă masa de
cafea și există niște circumstanțe agravante
și ea decide să-l dea în judecată, atunci este un caz civil.
Poate că vom vedea curcubeul! John, vino și aruncă o privire.
Mamă, ce zici să le faci tuturor o favoare? Ce zici să taci odată?
Liniștește-te.
O să mă interesez. Poate o să recomand pe cineva. Ce zici?
Deci, cu ce te ocupi, Frank?
Lucrez la Mașinile de Afaceri Knox.
- Tu proiectezi mașinile? - Nu.
Le faci, le pregătești, le vinzi?
- Toate aceste întrebări... - Ajut la vânzarea lor, cred.
Lucrez în birou.
De fapt, este o slujbă destul de stupidă.
Nu este nimic interesant în ea.
Atunci pentru ce o practici?
Poate că Frank nu vrea să fie chestionat în felul ăsta, fiule.
Bine, știu că nu este treaba mea.
Și oricum știu răspunsul.
Vrei să cumperi o casă, trebuie să ai o slujbă.
Vrei să ai o casă foarte frumoasă, foarte drăguță,
atunci trebuie să ai o slujbă care nu-ți place.
Cine vine și întreabă "Pentru ce o faci?"...
este probabil la patru ore distanță de balamucul statului.
De acord, mamă?
Scuze, Frank.
Nu e nevoie. Sunt de acord cu tot ce-ai spus, John.
Amândoi suntem. De asta renunț la slujbă și ne mutăm.
Ne mutăm în Paris.
Știai de asta, mamă?
Ce părere ai despre asta, mamă?
Tinerii Wheeleri se mută!
Se mută...
Te rog, John.
Liniștește-te, fiule.
Ce zici de niște aer proaspăt, John?
Dacă ești de acord.
- Nu știu dacă este o idee bună. - Dacă John vrea, nu văd răul în asta.
Bine.
Mergem?
Am auzit că ești un matematician.
Ai auzit greșit. Totul s-a dus acum.
Totul s-a dus?
Știi cum sunt tratamentele cu șocuri electrice?
Da. Știu.
Am făcut 37.
Trebuiau să elimine "problemele sufletești".
Dar au eliminat matematica.
Ce groaznic.
"Ce groaznic"... de ce?
Pentru că matematica este atât de "interesantă"?
Nu. Pentru că șocurile trebuie să fie îngrozitoare și...
ei bine, pentru că este îngrozitor să nu poți să faci ceea ce vrei.
Cred că matematica nu este interesantă.
Îmi place fata ta, Frank.
Și mie.
Deci, de ce fuge un cuplu ca voi?
Nu fugim.
Deci ce este în Paris?
Un trai diferit.
Poate că fugim...
Fugim de goliciunea fără speranțe din această viață de aici.
Goliciunea fără speranță?
Acum, că ai spus asta...
Mulți oameni văd acea goliciune, dar...
ai nevoie de mult curaj ca să vezi că este fără speranță...
Este prima persoană care părea să știe despre ce vorbeam.
Este adevărat.
Poate că suntem la fel de nebuni ca și el.
Dacă să fii nebun înseamnă să-ți trăiești viața ca și cum ar conta,
atunci nu-mi pasă dacă suntem complet nebuni.
Nu?
Nu.
Te iubesc atât de mult.
Să-ți spun ceva, Frank. Ted Bandy este un tip de treabă.
Un tip grozav. Conduce departamentul...
Să-ți spun ceva, Frank. Sunt puțin supărat pe Bandy pentru cum
te-a ținut în umbră acești ani.
- Acest loc este în regulă pentru tine? - Este chiar bun, domnule.
Este bun.
Un lucru mă interesează, Frank, și acel lucru este
să vând calculatoarele electrice oamenilor de afaceri din America...
De asta formez o echipă.
Bărbați ca tine...
Nu niște vânzători mediocri...
Asta va însemna mai mulți bani, și trebuie să fiu sincer, poate
un angajament pe un termen mai lung.
Dar vei face parte din ceva interesant, Wheeler...
Calculatoare.
Ei bine, domnule, sună încântător.
Bart.
Bart...
Se întâmplă cumva să ți-l amintești pe Earl Wheeler?
Din Yonkers?
Nu pot să spun că îl cunosc. Vreo rudă de-a ta?
Tatăl meu. A lucrat la Knox aproape douăzeci de ani.
Earl Wheeler...
Nu ai vreun motiv pentru care să ți-l amintești.
Ei bine, sunt sigur că a fost un om bun.
Bart, este ceva ce ar fi trebuit să menționez mai înainte...
Plec de la firmă în toamnă.
O altă firmă?
Nu, nu este o altă firmă...
Acum uite, Frank. Este o problemă de bani?
Pentru că dacă e așa, nu este o problemă
să nu putem găsi o cale satisfăcătoare...
Apreciez asta.
Dar nu sunt banii.
Este mai degrabă ceva personal. Sper că înțelegi.
Ceva personal? Înțeleg.
Frank... Lasă-mă să-ți spun ceva ce tatăl meu mi-a spus...
Un om poate avea doar câteva șanse în viață.
Dacă nu le prinde, nu va trece mult
până ce se regăsește stând și întrebându-se
cum de a ajuns să fie un nimeni.
Așa cred.
Deci, fă-mi o favoare... Mai gândește-te.
Discută cu soția ta.
Pentru că, să fim sinceri, unde naiba am fi fără soțiile noastre, oricum?
Și Frank, cu toată sinceritatea, dacă decizi să ni te alături,
cred că va fi un lucru pe care nu-l vei regreta niciodată.
Și mai cred și altceva...
Cred că ar fi un lucru frumos în amintirea tatălui tău.
Gândește-te la asta, Frank. Chiar gândește-te.
Să știi ce ai, virgulă,
să știi de ce ai nevoie, virgulă,
să știi de ce te poți lipsi, bară,
Acesta este "Controlul Inventarului".
Să știi ce ai, virgulă,
să știi de ce ai nevoie, virgulă,
să știi de ce te poți lipsi, bară,
Acesta este "Controlul Inventarului".
- Lucrezi până târziu? - Da.
Trebuie să mă descurc singur.
Am auzit că ai fost promovat.
Că e o mare șansă.
Cred că tatăl tău ar fi fost foarte mândru de tine.
Da. Da, cred și eu asta.
Poate ar trebui să te scot la o băutură sau ceva.
Știi tu, să sărbătorim.
Da, poate.
Îmi iau lucrurile.
O să-mi iau echipa de păpuși, cei trei iepurași de Paști
girafa mea
și toate păpușile și casa de păpuși și creioanele...
Mă gândeam că îi putem da lui Madeline casa de păpuși.
- Nu vreau să i-o dau ei. - Deja ți-am explicat.
Lucrurile mari vor fi greu de împachetat.
Pot să îi dau ursul și cei trei iepurași de Paști!
Nu! Doar lucrurile mari.
Nu ai putea să te duci în grădină să te joci cu Michael?
- Nu am chef. - Ai stat în casă toată ziua.
- Nu am chef. - Păi, nu am chef să
explic totul de 15 ori cuiva care e prea plictisit și prost ca să asculte!
- Bine, April. Care-i problema? - Niciuna.
Nu te cred. S-a întâmplat ceva în dimineața asta?
Nu s-a întâmplat nimic azi de care să nu fi știut de ceva zile.
- Ce? - Frank, nu fi așa uimit.
Vrei să zici că nu ai ghicit deloc?
April, despre ce vorbești?
Sunt însărcinată, asta e tot.
Poftim?
Frank, am vrut să aștept până copii se bagă în pat ca să îți spun
dar am fost sigură toată săptămâna și azi am mers la doctor
și acum nici măcar nu mă pot preface că nu e adevărat.
- De cât timp? - Zece săptămâni.
Zece săptămâni? Și îmi spui de-abia acum?
Am crezut... nu știu ce am crezut.
Îmi pare rău, Frank. Îmi pare foarte rău.
Știu că îți pare. În regulă?
Putem face anumite lucruri. Nu putem lăsa să ne oprească asta, nu?
Îți amintești de fata aia de la școală despre care ți-am povestit?
Atât timp cât o faci după douăsprezece săptămâni, e bine.
Trebuie să fim împreună în asta, Frank.
Bine. O să rezolvăm noi.
Bine? Hai aici!
Douăsprezece săptămâni. Avem timp să ne hotărâm, nu?
Sigur.
Te iubesc.
Și eu te iubesc!
Frank, cum e la muncă? O să supraviețuiască fără tine?
De fapt... ieri s-a întâmplat ceva chiar haios.
Am făcut ceva stupid ca să ies din încărcătura cu Bandy
și deodată sunt Tânărul Cel Strălucit.
- Întotdeauna e o cale, nu? - E incredibil.
Am scornit o chestie în câteva minute
și acum vor să mă alătur echipei lor de "specialiști" în vânzări.
Înapoiați mintal.
Ar fi amuzant dacă nu ar oferi atâția bani dați naibii.
- Și ești tentat? - E cam ironic, nu crezi?
Am crezut că ai refuzat slujba.
Ei bine, încă nu... E doar o opțiune, asta-i tot.
Cu banii despre care vorbesc, lucrurile ar putea fi diferite pentru noi.
Am putea cumpăra o casă mai bună. Să călătorim.
Faza e că am putea fi fericiți aici. Măcar pentru o perioadă scurtă.
E posibil ca parizienii să nu fie singurii care pot avea
vieți interesante, April.
- Deci, te-ai decis? - Nu. Cum am spus, e doar o opțiune.
Asta e tot.
Să zicem că ai dreptate. Tu o să faci toți acei bani
și noi o să ducem o viață interesantă aici.
Nu îți vei pierde inutil viața trudind la o slujbă pe care o găsești ridicolă?
Am putea lăsa să fie asta treaba mea, bine?
- Treaba ta? - E prea cald pentru asta.
Mă duc să mă ud.
- Nu vrei să mergi, nu? - Haide, April. Sigur că vreau.
Nu, nu vrei pentru că niciodată nu ai încercat nimic.
Și dacă nu încerci nimic nu poți pierde.
Cum adică nu încerc nimic? Te întrețin, nu?
Plătesc pentru casa asta.
Lucrez zece ore pe zi la o slujbă pe care nu o suport.
- Nu trebuie. - La naiba!
Nu sunt fericit, dar măcar am curajul să-mi înfrunt responsabilitățile.
E nevoie de curaj să duci viața pe care o vrei, Frank.
- Unde te duci? - Dacă e în regulă, mă duc până la baie.
- Ce naiba o să faci cu asta? - Ce crezi că faci tu cu ea?
- O să mă oprești? - Poți să fii sigură.
- Haide și încearcă. - Ascultă. Dacă faci asta, April...
Dacă faci asta jur pe Dumnezeu că...
Ce o să faci? Mă părăsești? E o amenințare sau o promisiune?
De ce ai cumpărat asta, April? De când o ai? Vreau să știu!
Devii melodramatic în legătură cu toată chestia asta.
Atât timp cât e făcut în primele douăsprezece săptămâni e sigur.
Asta e acum, April! Eu nu pot spune nimic?
Desigur că poți. Va fi pentru tine, Frank. Nu vezi?
Astfel poți avea timp. Exact cum am discutat.
Cum poate fi pentru mine
când gândul îmi face stomacul să mi se întoarcă pe dos?
Atunci e pentru mine. Spune-mi că putem avea bebelușul în Paris, Frank.
Puteam avea o viață diferită dar nu mă face să rămân aici. Te rog.
- Nu putem avea bebelușul în Paris! - De ce nu?
Nu îmi trebuie tot ce avem aici. Nu îmi pasă unde locuim.
Cine face regulile astea? Singurul motiv pentru care ne-am mutat aici
este pentru că am fost însărcinată. Apoi am avut un alt copil
ca să dovedesc că primul nu a fost o greșeală.
Cât timp va continua asta?
Frank. Vrei alt copil? Vrei?
Haide. Spune-mi adevărul, Frank. Îți amintești?
Obișnuiam să trăim în adevăr. Știi ce e bine la adevăr?
Toți știu ce e, oricât timp au trăit fără el.
Nimeni nu uită adevărul, Frank, doar devin mult mai buni la minciuni.
Așa că spune-mi. Chiar vrei alt copil?
Tot ce știu e ce simt.
Și toți cei întregi la minte ar simți la fel.
Dar am avut doi copii! Nu se pune în favoarea mea?
Dumnezeule! Faptul că ai pus problema așa!
O faci să sune ca și cum ar fi o pedeapsă să ai un copil.
- Îmi iubesc copii, Frank. - Ești sigură?
Ce ar trebui să însemne asta?
Ai zis că fiica noastră a fost o greșeală.
De unde să știu că nu ai încercat să scapi de ea sau de Michael?
Nu!
De unde să știu că nu ai încercat să arunci întreaga familie la toaletă?
Nu e adevărat! Sigur că nu am făcut-o!
Dar cum știu asta, April?
Oprește-te! Te rog să te oprești, Frank!
April, o femeie normală, una întreagă la minte nu își cumpără
un tub de cauciuc ca să facă avort ca să
poată trăi într-o fantezie nenorocită!
Tot ce zic e că nu pari în totalitate rațională în legătură cu chestia asta...
Poate ar trebui să mergem la cineva
care să te ajute să îți pui ordine în viață.
Și noua ta slujbă va plăti pentru asta?
April, dacă ai nevoie de un psihiatru, se va plăti. Evident.
Bine.
Cred că nu mai sunt multe de spus, nu?
Cred că Parisul a fost o idee copilăroasă.
Presupun că a fost.
Putem fi fericiți aici... Te pot face fericită aici.
Am petrecut câteva luni fericite. Nu trebuie să se sfârșească.
Vom fi bine.
Promit.
Sper, Frank. Chiar sper.
Mulțumim că ați așteptat. Dl Pollock vă poate primi acum.
Mulțumesc mult.
Împiedicat de contracepția defectuoasă.
Nu pot spune că îmi pare rău. Ne-ai fi lipsit în birou.
Îți zic eu asta.
Nu ar fi fost la fel fără tine.
În plus, ei bine...
Ce?
Planul a fost întotdeauna puțin cam nerealist, nu crezi?
- Presupun că nu e treaba mea. - Nu, nu.
Și eu cred că nu este.
Secretarele sigur vor sărbători.
Îți amintești de prima dată când ne-ai adus aici?
Absolut.
Ai zis că îți trebuie niște gusturi foarte speciale
să te bucuri de Cabana lui Vito.
E atât de groaznic. E oarecum... frumos.
Privește-mă!
Sunt fericită. Micul nostru grup e din nou reunit.
- Europa nu se mută nicăieri. - Așa e.
- Vrei să dansezi? - Nu acum. Poate mai târziu.
- Dansez eu. - Bine.
Cred că April e cam tristă din cauza Parisului.
- Crezi că va fi bine? - Sigur.
Dă-ne nouă, fetelor, câteva zile și putem trece peste orice.
Frank!
Ești bine?
- Ești bine? - Îmi pare așa de rău...
A fost grozav.
Cum ies acum? Măiculiță...
Nu te îngrijora, Shep. Putem aștepta. Serios.
Dar doica?
Ascultă, de ce nu o duci pe Milly, ca apoi să vii singur acasă?
Astfel vei putea avea grijă de ambele doici.
Apoi Shep mă poate duce acasă mai târziu.
Sunt de acord.
Bine atunci. Vei fi bine?
- Nu-ți face probleme. - Bun.
Noapte bună.
Fă-te bine.
Îmi pare rău că nu mai pleci. Știu că a fost important pentru tine.
Nu mă înțelege greșit... am fost acolo și...
Nu au mai multe ca noi.
Nu trebuia să fie Paris.
Ai vrut... să pleci, nu?
Am vrut să rămân.
Am vrut să trăim din nou.
Ani întregi am crezut că am împărțit un secret...
că am putea fi minunați în lume.
Nu am știut cum, dar posibilitatea... m-a făcut să tot sper.
Cât de patetic e?
Câtă prostie...
Să îți pui speranțele într-o promisiune care nu a fost făcută niciodată.
Vezi tu, Frank știe... știe ce vrea. Și-a găsit locul. E bine.
Căsătorit, doi copii.
Ar trebui să fie destul?
Este pentru el.
Are dreptate,
nu am fost niciodată speciali sau sortiți să fim împreună.
Sigur că sunteți. Voi sunteți familia Wheeler.
Sunteți un cuplu minunat. Toți zic asta.
Am văzut alt viitor.
Nu mă pot opri să îl mai văd.
Nu pot pleca.
Nu pot sta.
Nu sunt de niciun folos nimănui.
Haide, să o facem.
- Lasă-mă să te duc undeva! - Nu. Fă-o aici!
Acum!
Asta am vrut întotdeauna.
Te iubesc.
Nu spune asta.
Recunosc, te iubesc.
Te rog, fă liniște un minut.
Acum mă poți duce acasă.
- E frumos, nu? - Da, este.
Știi ce e azi? Sunt douăsprezece săptămâni.
Așa e.
Uite, a fost o vară cam nebunatică. Amândoi am fost supuși încordării.
Înțeleg de ce ești supărată.
Știi că nu mă culc cu tine. Și vrei să știi de ce.
Îmi pare rău, Frank, dar nu am chef să vorbesc de asta.
Bine. Despre ce să discutăm?
Ar fi în regulă dacă nu am vorbi despre nimic?
Nu putem petrece ziua așa cum vine și să facem tot ce putem și să nu mai vorbim
despre tot de fiecare dată?
Nu cred că am sugerat să vorbim despre tot, tot timpul.
Amândoi am fost supuși încordării și ar trebui să ne ajutăm
cât de mult putem acum.
Dumnezeu știe că și eu m-am purtat ciudat în ultima vreme...
De fapt... Aș vrea să îți zic ceva.
Am ieșit cu o fată în oraș de câteva ori.
O fată pe care nu o prea cunosc.
Nu a însemnat nimic pentru mine.
S-a terminat. Chiar s-a terminat.
Dacă nu aș fi fost sigur nu ți-aș fi zis despre asta.
De ce ai făcut-o?
Iubito, nu știu.
Cred că pur și simplu am vrut să fiu din nou bărbat după toată treaba
cu avortul.
Doar o necesitate nevrotică irațională ca să dovedesc ceva.
Nu. Nu mă refer de ce ai avut-o pe fata aia. De ce mi-ai zis despre asta?
- Ce vrei să spui? - Care e treaba?
Trebuia să mă facă geloasă sau ceva de genul ăsta?
Trebuia să mă facă să mă îndrăgostesc de tine,
să mă bag în pat cu tine, sau ce?
Ce ai vrea să spun, Frank?
- De ce nu spui ce simți? - Nu simt nimic.
Cu alte cuvinte, nu îți pasă ce fac sau cu cine mă culc sau ceva?
Nu. Cred că ai dreptate. Nu îmi pasă.
Culcă-te cu cine îți place.
Nu înțelegi că vreau să îți pese?
Știu.
Și cred că îmi păsa dacă te iubeam.
Și tocmai mi-am dat seama că nu te mai iubesc.
De asta nu ar trebui să vorbesc acum.
Nu îmi zice prostia asta! Știi foarte bine că mă iubești.
- Crezi?! - Știi bine asta!
E cineva acasă?
Îmi cer scuze că am întârziat cu cina.
Mai vrea cineva ceva de băut?
Nu-ți face probleme. E drăguț să te așezi și să socializezi...
Nu trebuia să te complici cu gătitul. Văd că ai mult de împachetat.
Îmi închipui că ai multe de făcut.
Fără supărare.
De fapt, s-a făcut o schimbare de planuri.
Am crezut că e evident că April e însărcinată.
Felicitări!
April, nici nu pot să îți spun cât de încântată sunt.
Dar cred că ai nevoie de o casă mai mare, nu?
Stai așa, mamă. Nu înțeleg. Ce e așa de evident?
Adică, bine, e însărcinată. Și ce? Oamenii nu au copii în Europa?
Să spunem că oamenii de pretutindeni nu sunt sfătuiți să aibă copii
dacă nu și-i permit.
Bine. Bine, e o chestiune de bani... Banii sunt întotdeauna un motiv bun...
Dar e puțin probabil adevăratul motiv. Care e motivul?
Te-a părăsit soția, sau ce? Femeiușca decide că nu e destul
de pregătită să renunțe la casă? Nu e asta. Pot spune că
arată dură și "adecvată" ca naiba.
Bine atunci, trebuie să fii tu de vină. Ce s-a întâmplat?
John, te rog, ești foarte nepoliticos...
Nu. Ce s-a întâmplat, Frank?
Ți-a fost frică? Ai decis că îți este mai bine aici până la urmă?
Ți-ai dat seama că e mai comod aici
în vechea goliciune fără speranță până la urmă?
Asta e! Uită-te la fața lui! Care e treaba? Am dreptate?
Bine, fiule. Mai bine am...
Știi ceva?
Nu aș fi surprins dacă a lăsat-o însărcinată intenționat ca să-și petreacă
viața ascunzându-se în spatele hainii de maternitate.
În felul acesta nu va fi nevoit niciodată să afle din ce e făcut.
Uite, cred că ai zis destule. Cine naiba te crezi?
Vii aici și spui orice prostie îți trece prin cap
Și cred că e timpul să îți spună cineva să îți ții blestemata de gură închisă.
- Nu se simte bine, Frank! - Nu e bine, pe naiba!
Nu îmi pasă dacă e bolnav ori sănătos sau mort ori viu.
Ar trebui să își țină părerile la casa de nebuni, acolo unde îi e locul.
Să mergem, fiule.
Mare om ți-ai luat, April. Un familist mare.
Mi-e milă de tine.
Poate vă meritați unul pe altul.
La felul în care arăți acum, începe să îmi pară rău și de el.
Trebuie să îl chinui mult dacă singurul mod
în care poate dovedi că are o pereche de ouă e să faceți copii.
- Nenorocitule... - Nu! Nu se simte bine.
Bine, John. Să mergem la mașină.
Îmi pare rău, April, îmi pare foarte rău...
Da... scuze, scuze, scuze! Bine, mamă? Am zis "Scuze" de-ajuns?
La naiba!
Și mie îmi pare rău.
Probabil că sunt cel mai îndurerat dintre ticăloși.
Dar nu prea am pentru ce să fiu fericit, nu?
Însă sunt fericit de un lucru. Vrei să știi de ce sunt fericit?
Sunt fericit că nu o să fiu copilul ăla.
Bine, bine, nu-mi spune. Nu-mi spune! Lasă-mă să ghicesc.
M-am dat într-un dezgustător spectacol. Așa-i?
- Așa e. - Și tot ce a zis omul ăla e adevărat.
Așa e? Nu asta voiai să zici?
Se pare că nu am de ce. O spui în locul meu.
- Dar nu ai dreptate. - De ce?
- De ce nu am dreptate? - Pentru că omul ăla e nebun.
E dement! Știi care e definiția demenței?
- Nu. O știi tu? - Da.
Inabilitatea de a te apropia de o altă ființă. Este inabilitatea de a iubi.
Ina... În... Inabil... Inabilitatea să...
Frank, ești un vorbitor minunat!
Dacă negrul ar putea fi transformat în alb prin vorbe,
tu ai fi omul potrivit.
Acum sunt nebună pentru că nu te iubesc.
- Asta e chestia? - Nu! Greșești!
Nu ești nebună și mă iubești. Asta e chestia.
Dar nu te iubesc. Te urăsc.
Ești doar un băiat care m-a făcut să râd o dată la o petrecere.
Acum, detest să te și văd.
Dacă vei veni mai aproape, dacă mă vei atinge sau ceva, cred că o să urlu.
Oprește-te!
Naiba să te ia, April! Și pe antipatia ta de mucoasă...
Ce o să faci acum? O să mă lovești? Ca să arăți cât de mult mă iubești?
Nu, nu te teme. Nu mă deranjez. Nu meriți să te lovesc.
Nu meriți pulberea de care ar fi nevoie să te arunc în aer...
Ești goală... Ești goală, ești coaja găunoasă a unei femei!
De ce dracu' locuiești în casa mea dacă mă urăști atât?
De ce naiba te-ai căsătorit cu mine? De ce îmi porți copilul?
De ce nu ai scăpat de el când ai avut șansa?
Ascultă! Ascultă! Am vești pentru tine. Mi-aș fi dorit să fi scăpat de copil.
April!
- Stai departe de mine. - April, ascultă.
Stai departe de mine. Nu pot să scap de tine nici în pădure?
April, ascultă, nu am vrut asta. Pe bune, ce am zis, nu înseamnă nimic.
Încă vorbești? Nu e niciun mod prin care să te oprești din vorbit?
Trebuie să mă gândesc. Nu vezi asta?
Te rog, haide înapoi, acasă. Ce faci acolo?
Vrei să strig iar, Frank? Pentru că o să fac! Vorbesc serios.
Bine.
- Bună dimineața. - Bună dimineața.
Vrei omletă sau ochiuri?
Nu contează... omletă, presupun. Dacă e ușor.
Bine. Atunci fac și pentru mine omletă.
E drăguț să luăm micul dejun fără copii.
Da.
Mă gândeam că vrei un mic dejun bun azi.
Adică, e o zi importantă pentru tine, nu?
Nu azi ai conferința cu Pollock?
Ba da. Așa e. Mare scofală.
Îmi imaginez că e mare lucru. Pentru ei, oricum.
Ce crezi că vei face la noua slujbă? Nu mi-ai zis niciodată multe despre ea.
Nu?
Păi... cred că Knox vrea să-și cumpere unul din acele
mari computere. Mai mare decât '500'.
- Ți-am zis de asta? - Nu. De ce nu îmi spui acum?
Știi, e doar... un mare și rapid aparat de adunat.
Doar că... în loc de părți mecanice,
are mii de tuburi electrice cu vid, individuale.
Înțeleg. Cel puțin cred că înțeleg.
Da. E ceva... interesant, nu?
Nu știu.
Da, cred că e interesant, într-un fel.
Ar trebui să prețuiești ce faci, Frank. Evident ești bun la asta.
Cred că ar fi mai bine să plec.
Ascultă, April... A fost drăguț...
Adică, a fost un mic dejun grozav.
Nu știu când am avut un... mic dejun mai bun.
Mulțumesc... Și mie mi-a plăcut.
Atunci nu mă... Nu mă urăști sau altceva?
Nu, sigur că nu.
Să ai o zi bună.
Bine, atunci... Pa!
Bună... Milly? E totul bine?
Mă tem că nu mă simt mai bine.
De asta am sunat.
Dacă nu te deranjează... În seara asta ar fi grozav.
Ce?
Păi, nu, nu dacă se joacă afară.
Nu le chema înăuntru!
Doar... sărută-l din partea mea pe Mitch
și transmite-le toată... toată...
Știi tu...
În regulă!
În reg... Mulțumesc, Milly. Pa!
Frank? Ți-au zis ce s-a întâmplat?
Iisuse, Shep, nu am înțeles nici jumătate din ce mi-a spus.
Au spus că fetusul a ieșit înainte să o aducă aici
și că au fost nevoiți să o opereze ca să scoată...
cum i se zice... Placenta.
Și că acum încă mai sângerează...
A zis că a pierdut mult sânge înainte să sosească ambulanța
și că acum încearcă să oprească sângerarea.
A zis o mulțime de lucruri pe care nu le-am înțeles, despre capilare, și...
A zis că e inconștientă.
- Ce zici să iei loc, Frank? - Nu vreau să stau jos.
Bine. Ia-o ușor.
Ia-o ușor!
Ia o țigară!
Și-a făcut-o cu mâna ei, Shep. Și-a făcut-o cu mâna ei.
Aduc niște cafea!
Așa oameni minunați. Nu e așa, Shep?
Sunt devastată.
Biata April. Frank locuiește în oraș acum. Unde lucrează?
Bart Pollock Associates.
Computere. Interesantă firmă.
- L-ai văzut de atunci? - Nu!
Nu s-a întors aici. Cred că sunt prea multe amintiri.
Shep l-a văzut. În oraș. Nu-i așa, dragule?
S-a dedicat acelor copii.
Fiecare moment liber pe care îl are îl petrece cu ei...
Scuzați-mă!
Ești bine?
Nu vreau să mai vorbesc de familia Wheeler.
Bine. Nu trebuie. Nu trebuie.
Privește! Privește, tată!
Nu îți pot spune cât de fericită sunt de casa de pe Revolutionary Road, Howard.
De cât ori trec pe lângă ea, mă bucur să văd totul pus la punct
și grozav de curat din nou, cu lumini în ferestre.
Și știi, mă gândeam, am iubit casa aia ani întregi
și familia Brace sunt cei mai potriviți oameni
pe care i-am găsit să stea în ea.
Chiar drăguți. Oameni plăcuți, vreau să zic.
Ei bine, cu excepția familiei Wheeler, vrei să zici.
Am ținut la familia Wheeler,
dar erau puțin cam ciudați pentru gustul meu.
Nu am pus accentul pe asta,
dar erau niște oameni cu care era greu să ai de-a face.
De fapt, principalul motiv pentru care căsuța a fost așa greu de vândut,
a fost pentru că au lăsat-o să se deprecieze într-un mod dezastruos.
Ramele ferestrelor deformate, pivnița udă,
urme de carioci pe pereți, pete pe la clanțe...