Du bär svart mantel igen.
Jag är här för att förhandla med dig.
Min tillitsfulla natur förledde mig. Det har hänt förut.
Jag hoppades att du faktiskt var lojal mot oss, Jon Snow.
Halvhanden beordrade mig att infiltrera din armé.
Han tvingade mig att döda honom.
-Jag höll fast vid mina löften. -Alla dina löften?
Hon kunde inte omvända dig, eller hur? Kunde du omvända henne?
Hon satte tre pilar i mig när jag flydde.
-Såg du henne vid Castle Black? -Ja.
-Och? -Hon är död.
-Var det du? -Nej.
Vi dricker till hennes minne.
Gift vore det sista jag skulle använda för att döda dig.
-Ygritte. -Ygritte.
-Det är inte vin. -Nej, sånt dricker vi inte i Norden.
Ni skötte er. Kämpade hårt. Dödade några av våra starkaste män.
En av våra jättar gick in i er tunnel och kom aldrig ut igen.
-Mag den mäktige. -Han är död.
-Han dödade min vän. -Han var deras kung.
Den siste av en ätt äldre än Första människorna.
Grenn kom från en bondgård.
-Mag och Grenn. -Grenn och Mag.
Kullback, kan du göra i ordning mat?
Jag gissar att vår gäst inte har ätit på ganska länge.
Så, du är här för att träffa ett avtal.
-Vänd om och gå hem. -Jag vet att ni har ont om pilar.
Ni har ont om olja. Ni har ont om män. Hur många är ni? 50?
Som jag sa till Tormund och Orell: vi har tusen män.
Jag visade er hela min armé och vad gjorde ni?
Ni sköt allt ni kunde. Det var inte särskilt mycket.
När jag såg det beordrade jag 400 män att klättra över Muren-
-på en obemannad sträcka.
Många av dem kommer att dö men de flesta tar sig över.
Jag är ärlig nu, Jon Snow, men det har du inte varit mot mig.
Mitt folk har blött nog. Vi vill inte erövra nåt.
Vi vill gömma oss bakom Muren, precis som ni. Vi behöver er tunnel.
Vi vet båda att vintern nalkas.
Om vi inte tar oss söder om Muren blir vårt öde värre än döden.
Vill du träffa ett avtal med mig? Så här får det bli:
Du återvänder, ni öppnar portarna för oss och inga fler män dör.
Om ni vägrar kommer vi att döda varje man i Castle Black.
Så det är därför du är här. Du trodde att du skulle hinna först.
De skulle döda dig. Sakta.
Men du visste det och du kom hit ändå.
Är du kapabel att göra det, Jon Snow?
Att döda en man som har erbjudit dig fred?
Är det vad Nattens väktare är? Är det vad du är?
Ryttare på väg!
-Anfaller ni oss? -Nej. Vi har inte män nog.
Rör på er! Till mig!
Lägg ner vapnen!
Jag sa att mitt folk har blött nog och jag menade det.
Är du Kungen-bortom-Muren?
-Vet du vem jag är? -Jag har ingen aning.
Detta är de Sju kungadömenas kung.
Vi är inte i de Sju kungadömena och du är för lätt klädd.
Det är brukligt att knäböja när man kapitulerar.
-Vi böjer inte knä. -Jag har snart dina män i kedjor.
Vi vill inte slakta slagna män. Deras öde beror på deras kung.
Likväl. Vi böjer inte knä.
För bort de här männen.
Vad gör en Nattens väktare bland vildingarna?
-Jag är här för att förhandla. -Du tilltalar den sanne kungen.
-Kalla honom "ers nåd". -Min far dog för honom.
Mitt namn är Jon Snow, ers nåd. Jag är Ned Starks son.
Din far var en hedervärd man. Vad skulle han ha gjort med honom?
Jag var den här mannens fånge.
Han kunde ha torterat mig, han kunde ha dödat mig.
Han skonade mig. Min far skulle ha tagit honom till fånga.
Nåväl, grip honom.
Ers nåd, om min far hade sett det jag har sett-
-skulle han också ha sagt till er att bränna alla de döda.
-Han är helt livlös. -Förbannade Martells.
-Det verkar vara mantikorgift. -Ja. Dödshuvudmantikora.
Jag har läst om det. Ett hemskt gift. Oftast från Mantarys.
-Det finns inget att göra. -Det finns det visst.
-Vad tror du att du gör? -Jag räddar livet på honom.
Ers nåd, jag önskar att det inte vore så, men han är förlorad.
Den här mannen är ingen maester och definitivt ingen stormaester.
Det är tur. En maester kan inte rädda honom.
Den sortens arrogans fick honom utkastad från Citadellet, ers nåd.
Hans nyfikenhet ansågs farlig och onaturlig. Jag håller med.
Du kan gå nu, stormaester.
-Ers nåd, det är mitt laboratorium. -Inte nu längre.
-Kan du rädda honom? -Jag vet inte.
Men baserat på mitt tidigare arbete har jag en chans.
-Gör allt du kan. -Tack, ers nåd.
Ni bör veta att processen kan komma att förändra honom...
...till en viss del.
-Blir han försvagad? -Åh nej.
Då så.
-Inte ett ord till. Det är avgjort. -Jag vill diskutera det igen.
Du blev lovad åt Loras Tyrell. Du är förlovad med Loras Tyrell.
Du kommer att gifta dig med honom så snart som Tommen äktar Margaery.
Jaime kan inte gifta sig eller ärva.
Tyrion blir avrättad imorgon.
Du har sagt att du vill värna om den här familjens framtid.
-Din roll är nu ännu viktigare. -Jag bryr mig inte om det.
Jag tänker stanna i King's Landing med min son.
När du var nio år blev jag kallad till huvudstaden.
Jag tog bara din bror med mig.
Du ville inte stanna i Casterly Rock men som du säkert minns...
Jag vill inte höra er tala om när ni vann. Ni vinner inte igen.
Tror du att du skulle bli den första som tvingades att gifta sig?
Minns ni när ni kom in i tronrummet efter slaget om Svartvattnet?
Jag satt på Järntronen med Tommen. Jag tänkte ge honom belladonna.
Så långt var jag beredd att gå när nån ville ta min son ifrån mig.
-Nu vill nån ta min son igen. -Nej.
Joffrey är död. Myrcella har blivit såld.
Nu vill ni skicka mig till Highgarden och ta min pojke, min sista pojke.
Ni och Margaery sätter klorna i honom och sliter honom i stycken.
Jag låter hellre vårt hus förgås än att jag låter det ske!
Och hur ska du åstadkomma det?
-Jag berättar sanningen för alla. -Vilken sanning?
Ni vet inte, eller hur? Ni trodde aldrig på det.
Hur är det möjligt?
Vad säger jag? Visst är det möjligt.
Hur kan nån så fokuserad på familjen veta så lite om vad hans familj gör?
Vi har funnits mitt under näsan på er och ni har inte sett nåt alls.
-En blick och ni hade vetat. -Vetat vad?
Allt de säger om Jaime och mig är sant.
-Ert arv är en lögn. -Nej. Jag tror dig inte.
Jo, det gör ni.
-Jaime. -Du vann.
En bror borta. Du måste vara stolt.
-Du gör vad som helst, eller hur? -För min familj, ja.
-Jag går längre än du kan ana. -Tyrion tillhör din familj.
-Du kan inte välja. -Jo. Det kan du också.
Du kan välja odjuret som dödade vår mor...
Är du galen nog att beskylla honom för det? Han valde inte det.
En sjukdom dödar dig inte med vilje. Du sätter ändå stopp för den.
-Vad väljer du? -Det jag gjorde för att ta mig hem...
Jag genomled allt det bara för att finna att du...
-Jag väljer dig. -Det är bara ord.
Ja, som de jag sa åt Far. Jag berättade för honom.
-Berättade vad? -Om oss.
-Om oss? -Jag sa att jag vägrar gifta mig.
-Jag sa att jag stannar här. -Han kan inte ha accepterat det.
Gå och fråga honom.
-Vad sa du? -Jag vill inte tala om Tywin.
Jag väljer inte Tywin. Jag älskar inte Tywin.
Jag älskar min bror. Min älskare.
Folk kommer att viska och skämta - låt dem. De är osynliga för mig.
Jag ser bara det som betyder nåt.
-Nån kan komma in. -Jag bryr mig inte.
Du står framför Daenerys Stormfödd, den Obrända, drottning av Meereen-
-drottning av Andalerna, Rhoynarerna och Första människorna-
-khaleesi av det Stora gräshavet-
-Bojornas söndrare och Drakarnas moder.
Tack för att ni tog emot mig, ers nåd.
Mitt namn är Fennesz.
-Jag kan tala det allmänna språket. -Du talar det väl.
Innan ni befriade mig tillhörde jag mästare Mighdal.
Jag undervisade hans barn. Jag lärde dem språk och historia.
De kan mycket om er familj tack vare mig.
Lilla Calla är bara sju men hon beundrar er mycket.
Jag hoppas jag kan visa mig värdig. Vad kan jag göra för dig?
När ni intog staden bad barnen mig att inte lämna huset.
Mästare Mighdal och jag insåg att jag var tvingad.
Så jag förlorade mitt hem.
Det finns mässar och baracker för alla före detta slavar.
Jag vill inte förnärma er, ers nåd. Jag besökte en sån plats.
De unga utnyttjar de gamla. De tar vad de vill ha och slår oss andra.
Mina Obefläckade ska göra dem trygga. Det lovar jag dig.
Även om de är trygga, vem är jag där? Till vilken nytta kan jag vara?
Hos min mästare var jag lärare. Hans barn respekterade mig.
-Vad vill du att jag ska göra? -Ers nåd...
...jag ber att få sälja mig själv till mästare Mighdal.
-Vill du bli någons ägodel igen? -Ers nåd.
De unga kan glädjas åt er nya värld, men vi som är för gamla-
-ser bara rädsla och misär.
Jag är inte ensam.
Många är här för att be om samma sak.
Jag tog inte över staden för att se orättvisor fortgå.
Jag tog över staden för att befria dess invånare.
Men frihet innebär att få välja.
Du får skriva kontrakt med din forna mästare.
Det får inte täcka en period längre än ett år.
Tack, ers nåd. Tack.
Mästarna kommer att utnyttja det.
Männen som tjänar dem kommer att vara som slavar.
Kom närmare, min vän.
Jag förstår inte, min drottning.
-Jag förstår inte, min drottning. -Drottningen ber dig stiga fram.
Jag har tagit med mig...
Han kom från skyn.
Den svarta.
Den bevingade skuggan.
Han kom från skyn och...
...min flicka, min lilla flicka.
-Vad hette hon? -Zala, ers nåd.
-Hur gammal var hon? -Tre.
Och vi har inte hört nåt om Drogon?
Sjömän såg honom vid de Svarta klipporna för tre dagar sen.
Men inget sen dess.
Möt mig vid katakomberna.
De kom till oss från White Harbor och Barrowton-
-från Fairmarket och King's Landing-
-från norr och söder, från öster och väster.
De dog för att skydda människor som inte visste vilka de var.
Det är upp till oss att minnas dem.
Våra bröder, vars like vi aldrig kommer att se igen.
Och nu är deras vakt förbi.
Den gamle blinde mannen sydde ihop mig. Varför?
Han har svurit att hjälpa alla skadade män.
-Så ni tänker tortera mig? -Ingen ska tortera dig.
Hur ska vi dö? Hängning? Halshuggning?
Jag vet inte vad som händer med fångarna.
-Vem bestämmer? -Stannis, antar jag.
-Är han din kung nu? -Jag har ingen kung.
Du var bland oss för länge, Jon Snow.
Du kan inte bli en knäböjare igen.
Vi ska bränna era döda.
-Vill du säga några ord? -Ord? Vad för ord?
Begravningsord. Jag vet inte hur det Fria folket säger farväl.
De döda kan inte höra oss, pojke.
Snow.
Älskade du henne?
-Hon älskade dig. -Sa hon det till dig?
Allt hon talade om var att döda dig. Då visste jag.
Hon hör hemma i Norden - den riktiga Norden.
Förstår du?
-Vi kan stanna och vila. -Vi får vila hos den treögda korpen.
Vi kommer inte att klara oss dit.
-Vi är redan framme. -Jojen.
Jojen! Titta, Jojen, titta.
-Jojen! Håll i dig! -Hjälp dem! Nu!
-Hjälp dem! -Hodor.
Hodor.
Hodor!
Bran!
Rädda dig själv! Nu!
Kom med mig, Brandon Stark.
-Han är förlorad. Kom med mig. -Gå med dem.
De kan inte följa efter oss. Kraften fungerar inte här.
Första människorna kallade oss Barnen men vi föddes långt före dem.
Kom. Han väntar på dig.
Du är den treögda korpen.
Jag har varit många ting.
Nu är jag vad du ser.
-Min bror, han ledde oss hit och... -Han visste vad som skulle hända.
Han visste från första början och han gav sig ändå av.
-Hur vet du det? -Jag har vakat över er...
...över er alla, i hela era liv, med tusen och ett ögon.
Nu har du äntligen kommit till mig, Brandon Stark.
Även om timmen är sent liden.
-Jag ville inte att han skulle dö. -Du kommer att finna det du förlorat.
-Kan du hjälpa mig att gå igen? -Du kommer aldrig att gå igen.
Men du kommer att flyga.
Podrick. Podrick, var är hästarna?
Jag band dem igår kväll, precis som du har lärt mig.
-Då skulle de ha varit kvar. -Tjuvar, kanske?
Det är femtio kilometer till Eyrie. Du får bära sadelpåsarna.
Det kommer nån. Du får skita sen, det kommer nån.
-God morgon. -God morgon.
Jag gillar ditt svärd.
-Är vi nära Blodiga porten? -Det är femton kilometer kvar.
Hörde du det, Podrick? Bara femton kilometer kvar.
-Är du riddare? -Nej.
-Men du kan använda ditt svärd? -Ja.
-Har det nåt namn? -Edshållaren.
-Mitt heter Nålen. -Ett bra namn.
-Vem lärde dig att strida? -Min far.
Min ville inte göra det. Han sa att det var bara för pojkar.
Min sa samma sak. Men jag slogs mot pojkarna ändå och förlorade.
Till slut sa min far: "Det är lika bra att du gör rätt."
Sju välsignelser. Jag är Brienne av Tarth, det här är Podrick Payne.
-Vad vill du? -Det är Sandor Clegane - Hunden.
-Du är Arya Stark. -Jag frågade om ni ville nåt.
Jag lovade din mor att föra dig hem.
-Min mor är död. -Jag vet.
Jag hade velat skydda henne.
-Du är inte från Norden. -Jag svor en ed att skydda henne.
Varför gjorde du inte det?
Hon sände iväg mig med Jaime Lannister.
Tjänar du huset Lannister? Är du ute efter priset på mig?
-Jag tjänar inte huset Lannister. -Jaså inte?
Fint svärd. Hur fick du tag på det?
Jag har sett mycket Lannisterguld.
Försök påstå att det där inte är Lannisterguld.
-Jaime Lannister gav mig svärdet. -Fortsätt mot Blodiga porten.
-Jag svor till din mor... -Jag bryr mig inte.
-Hon följer inte med dig. -Det gör hon visst.
Du lyssnar dåligt.
Valyriskt stål. Jag har alltid velat ha det.
Kom, Arya. Jag ska föra dig i säkerhet.
Säkerhet? Var fan finns det?
Hennes moster är död, hennes mor och far är döda, Winterfell är en ruin.
Det finns ingen säkerhet, hynda.
Om du inte vet det är du fel person att ta hand om henne.
Är det vad du gör? Tar hand om henne?
Ja, det är vad jag gör.
Jag vill inte döda dig, ser.
Jag är ingen riddare.
Arya! Arya!
Arya!
-Var är hon? -Hon var här nyss.
Varför höll du inte ögonen på henne?
-Åt vilket håll gick hon? -Ditåt, tror jag.
Arya! Arya!
Du är fortfarande kvar.
-Den stora hyndan räddade dig. -Jag behöver inte räddas.
Nej, inte du. Du är en riktig mördare. Du behöver inte henne.
-Kommer du att dö? -Utan en maester...
...är det ute med mig.
Jag skulle flå dig levande för vin. Inget jävla vatten.
Dödad av en kvinna.
Det tycker du väl om.
Kom igen. Följ efter henne.
Hon hjälper dig.
Ensam överlever du inte en dag där ute.
Jag klarar mig längre än dig.
Minns du var hjärtat sitter?
Helvete. Jag är redo.
Kom igen, flicka. Kryssa över ett namn till.
Du lovade mig ju.
Jag dödade din slaktarpojke, den rödhårige.
Han bad om nåd. "Snälla, ser. Snälla, döda mig inte."
"Snälla, snälla."
Han blödde över hela min häst. Sadeln luktade slaktarpojke efteråt.
Din syster. Din söta syster.
Jag skulle ha tagit henne.
Natten då Svartvattnet brann skulle jag ha knullat henne blodig.
Då hade jag haft ett lyckligt minne.
Måste jag be dig?
Gör det.
Döda mig.
Döda mig!
-Få det ur vägen, horunge. -Säger du så om vår mor?
-Vad gör du? -Vad tror du?
-Ett skepp är redo. -Vem hjälper dig?
Varys. Du har fler vänner än du trodde.
Högst upp finns en dörr. Knacka två gånger, sen två till.
-Varys öppnar. -Det här är väl farväl.
Farväl, lillebror.
Jaime.
Tack för mitt liv.
Skynda dig.
Tywin.
Mitt lejon.
Förlåt.
Tyrion. Lägg bort armborstet.
Vem släppte ut dig?
Din bror, antar jag. Han är svag för dig.
Vi kan prata i mina gemak.
Är det så här du vill tala med mig?
-Du ville alltid förödmjuka din far. -Du har alltid önskat mig död.
Ja. Men du vägrade att dö.
Jag respekterar det. Till och med beundrar det.
Jag skulle aldrig låta dem avrätta dig.
Ilyn Payne skulle aldrig få ta ditt huvud. Du är en Lannister.
Du är min son.
-Jag älskade henne. -Vem?
-Shae. -Tyrion.
Jag mördade henne.
Med mina egna händer.
Det spelar ingen roll. Hon var en hora.
-Säg det ordet igen... -Skulle du döda din egen far?
Nej. Du är min son.
-Sluta upp med det här. -Jag är din son och du dömde mig.
Du visste att jag inte förgiftade Joffrey, men du dömde mig ändå.
-Varför? -Det räcker.
-Vi går tillbaka till mina gemak... -Jag kan inte gå dit.
Är du rädd för en död hora?
Du sköt mig.
-Du är inte min son. -Jag är din son.
Jag har alltid varit din son.
Vad har du gjort? Skynda dig.
Lita på mig, min vän. Jag har fört dig hit.
Jag vill tala med kaptenen. Jag vill norrut, till Muren.
-Nej, det vill du inte. -Jag kan betala.
-I Norden finns bara kyla och krig. -Jag behöver ingen hytt.
-Snälla. Jag kan arbeta. -Jag är på väg hemåt, barn.
-Var är hemma? -Den Fria staden Braavos.
-Jag har nåt annat. -Silver ändrar inget.
Det är inte silver. Det är järn.
Det här...
-Hur fick du...? -Valar Morghulis.
Valar Dohaeris. Naturligtvis ska du få en hytt.
Text: Linda Antonsson www.sdimedia.com