Jeg kondolerer. Han var en bra mann.
Barristan den modige kalte de ham.
Han krysset et kontinent for å tjene meg. Han var en lojal venn.
Han ble drept i et smug, slaktet av feiginger som skjuler seg bak masker.
Vi kan forskanse oss i pyramidene og bruke dem som base.
Så rensker vi ut byen.
Kvartal for kvartal, gate for gate.
Til rottene ikke har noen flere gjemmesteder.
Heller ditt forrige forslag. Pågrip lederne for de store familiene.
Men... Jeg er overhodet for min familie.
Nei, Deres Nåde. Jeg hadde ikke noe med dette å gjøre!
Gå frem.
Du kan ikke gjøre dette.
Et skritt til.
De spiser dere opp om jeg ber dem om det.
Kanskje de gjør det uansett.
Mine barn.
Noen sier at jeg burde kvitte meg med dem.
Men en omsorgsfull mor vender ikke ryggen til sine barn.
Hun tukter dem om hun må.
Men hun gir dem ikke opp.
Hvem er uskyldig? Kanskje dere alle er det.
Kanskje ingen av dere er det.
Kanskje jeg burde la dragene avgjøre det.
Valar morghulis.
Vi må ikke mate dem for mye.
I morgen, kanskje.
"Daenerys beholder grepet om Slaver's Bay, men hun har mange fiender."
"Hun nekter å dra før slavenes frihet er garantert."
- Litt av en kvinne. - Og alene. Beleiret.
Uten en familie til å beskytte henne.
Hennes eneste slektning er langt borte.
Ubrukelig. Døende.
Ikke si sånt, mester Aemon.
En Targaryen alene i verden... En fryktelig følelse.
- Mester Aemon. - Øverstkommanderende.
Jeg vil snakke privat med mesteren.
- Hvordan føler du deg? - Som en olding som fryser i hjel.
Jeg trenger råd. Det er noe jeg vil gjøre. Noe jeg må gjøre.
Men det vil splitte brødrene.
Halvparten av dem vil hate meg.
Halvparten av dem hater deg allerede. Gjør det.
- Du vet jo ikke... - Spiller ingen rolle. Gjør det.
Stillingen din vil bringe deg liten glede.
Men med litt flaks finner du styrken til å gjøre det som må gjøres.
Drep gutten, Jon Snow. Vinteren er her snart.
Drep gutten...
Og la mannen bli født.
Hvor er resten av det frie folket nå? Hvor har de dratt?
Hvem leder dem?
De fulgte Mance. De vil ikke følge noen annen.
Du, da?
Det er vanskelig å lede i lenker.
- Hva om jeg løslater deg, da? - Hvorfor det?
- Vi er ikke fiender. - Virket sånn da du drepte mine folk.
I 8000 år har nattens voktere sverget på å beskytte menneskenes riker.
I 8000 år har vi sviktet eden vår.
Dere hører til menneskenes riker. Alle sammen.
- Og nå skal alt forandres? - Ja.
- Hvorfor akkurat nå? - Fordi jeg er øverstkommanderende nå.
Hva vil du at jeg skal gjøre, øverstkommanderende?
Dra nord for Muren, samle det frie folket og bring dem hit.
Jeg åpner portene. De skal få bosette seg syd for Muren.
Ingen vil knele for deg.
De skal ikke knele for meg, de skal kjempe ved min side.
Ber jeg dem kjempe med kråkene, får de meg til å spise mine egne tarmer.
De som ikke kan slåss, da? Kvinner, barn, gamle og syke?
Du dømmer dem til døden eller verre-
- bare fordi du er for stolt til å slutte fred.
Eller kanskje du ikke er stolt.
Kanskje du bare er feig.
Lett å si til en mann i lenker.
Folket ditt trenger en leder som bringer dem syd for Muren.
Tiden er knapp. Når vandrerne kommer, rammes ditt folk først.
Ikke slutt fred for å redde deg selv. Slutt fred for å redde folket ditt.
- De fleste er ved Hardhome. - Ved Storrold's Point.
Du får ti hester og ni menn til.
Vi trenger skip.
Kong Stannis kan stille flåten sin til rådighet.
Greit.
Men du blir med.
Du er øverstkommanderende. Du må overtale dem.
De må vite at skipene ikke settes i brann på havet.
Du blir med, ellers drar jeg ikke.
- Skal du hente villfolket hit? - Ellers dør tusener av dem.
La dem dø. Da får vi mindre fiender å kjempe imot.
- Færre. - Unnskyld?
Det er bra landbruksjord i The Gift. Et dusin forlatte landsbyer...
Hvorfor tror du de ble forlatt? Villfolket plyndret dem.
De myrdet innbyggerne, som de gjorde med denne guttens familie.
Vi har kjempet i tusener av år.
- De har drept sivile og våre brødre. - Og vi har drept deres.
Jeg følger deg hvor som helst, det vet du.
Men de drepte Grenn og Pyp.
De drepte 50 brødre. Det glemmer jeg ikke, og jeg tilgir det ikke.
Du var ved The Fist. Du vet hva som venter om vi vender dem ryggen.
Lev med villfolket eller la dem bli med i de dødes hær.
Uansett hvor ille de er, fortjener de ikke det.
Takk.
Olly.
Hvis du har noe å fortelle meg, er det bare å si det.
Det går bra.
Du mener det vel ikke? At du vil slutte fred med villfolket?
- Det er bare et triks, eller hva? - Nei.
De brente landsbyen min. Sendte en pil i hodet på far.
De slaktet moren min og alle jeg kjente.
Jeg vet hvordan det er å miste de man er glad i.
Jeg vet at dette føles tungt.
Men vinteren kommer.
Vi vet hva den bringer med seg, og vi kan ikke stå imot alene.
Trenger du noe mer, øverstkommanderende?
Nei.
Hun er langt unna Lannisters nå. Dette er hjemmet hennes.
Kanskje Lady Sansa har det bedre her.
Hos Boltons? Som myrdet moren og broren hennes?
Sansa er i fare, selv om hun ikke innser det.
Takk.
- Har du bodd her lenge? - Ja.
Kjente du lord Eddard?
Jeg kjente ham. Og hans far før ham.
- Starks er borte nå. - Ikke alle.
- Jeg vet hvem som er i slottet. - Det vet alle. Boltons.
Jeg snakker ikke om Boltons.
Jeg må sende en beskjed til henne, til Sansa Stark.
- Hvem er du? - Jeg sverget på å beskytte henne.
- Sverget til hvem? - Moren hennes.
- Moren hennes er død. - Det løser meg ikke fra eden.
Jeg tjente lady Catelyn. Jeg tjener henne fortsatt.
Hvem tjener du?
Kom tilbake.
- Du stirret på henne. - Vi skal gifte oss.
Jeg må nok se på henne iblant.
- Du sa du skulle gifte deg med meg. - Ja, da jeg var en lausunge. En Snow.
Jeg er en Bolton nå. Hva jeg vil er av underordnet betydning.
Jeg må sikre ætten vår.
- Syns du hun er pen? - Så klart. Jeg er ikke blind.
Du syns også at hun er pen.
Jeg gleder meg til bryllupsnatten. Men jeg vil ha tid til deg også.
Kanskje jeg også gifter meg.
Du er hundemesterens datter. Skal du gifte deg med stallmesterens sønn?
Du er min. Du skal ingen steder.
Hvis ikke sjalusien din kjeder meg, da. Du vet hva som skjer da.
Du skal vel ikke kjede meg, Myranda?
Aldri.
Beklager, mylady. Jeg skal skifte vann i vaskefatet.
Du har fortsatt venner i Nord. Hvis du er i fare,-
- tenn et lys øverst i tårnruinen.
- Men hvem... - Du er ikke alene.
Jeg liker kjolen din.
- Hvem har sydd den til deg? - Jeg har laget den selv.
- Hvem er du? - Myranda. Hundemesterens datter.
Får jeg lov?
Den er flott. For noen sømmer.
- Hvem lærte deg det? - Moren min.
- Det var trist det som skjedde. - Takk.
Men det hun lærte deg, var en gave.
Hver gang du går i noe du har sydd, kan du minnes henne.
- Jeg ville heller hatt en mor. - Ja. Det er ikke det samme.
Men det er uansett bra å kunne huske.
Det glemte jeg nesten. Det er noe annet-
- som kan hjelpe deg med å huske.
Der nede, ved enden.
- Hva er det? - Da blir det jo ingen overraskelse.
Kom igjen, det er helt trygt.
Du vil ikke tro dine egne øyne.
Theon.
Du burde ikke være her.
Du stinker uvanlig mye i kveld.
Skjenk i vin.
Er det noe du vil fortelle meg?
- Nei, mylord. - Reek...
- Hun så meg. - Hvem?
Lady Sansa. Hun kom til hundegården.
- Så hun deg? - Ja. Beklager. Jeg trodde ikke...
Kom her.
Du må ikke ha hemmeligheter for meg. Gå ned på kne.
Gi meg hånden din.
Jeg tilgir deg.
- Håper kammeret er tilfredsstillende. - Ja. Takk, mylord.
Tillat meg.
- Mor? - Takk, Ramsay.
Mylady, I Nord er vi en eneste stor familie.
Blodsbåndene er tusener av år gamle, så jeg vil skåle for bryllupet vårt.
Måtte vi spre lykke fra Moat Cailin til Last Hearth.
For bryllupet.
Må være vanskelig å være på et fremmed sted...
Dette er mitt hjem. Det er menneskene som er fremmede.
Du har rett, veldig fremmede.
Mer vin, takk!
Jeg hørte at dere var blitt gjenforent. På et passende sted.
Jeg antar at dere sist snakket sammen i nettopp dette rommet.
Er du fortsatt sint på ham fordi han...
Pga det han gjorde? Ikke vær redd. Nord husker.
Jeg straffet ham. Han er ikke jernfødt lenger.
Han er ikke Theon Greyjoy lenger. Han er et nytt menneske!
En ny person, i hvert fall...
- Ikke sant, Reek? - Ja, herre.
- Det heter han nå. Reek. - Hvorfor gjør du dette?
Fordi Reek har noe å fortelle deg. Ikke sant, Reek?
En unnskyldning?
Si unnskyld til lady Sansa.
Be om unnskyldning for at du myrdet de to brødrene hennes.
- Beklager. - Se på henne, Reek.
En unnskyldning er ikke verd noe om man ikke ser personen i øynene.
- Beklager. - For hva?
For at jeg drepte brødrene dine.
Sånn! Da var det ute av verden.
For en lettelse for oss alle. Stemningen ble så anspent.
Vet du hva, mylady?
Siden han myrdet brødrene dine, og resten av familien din er død...
Er Reek det nærmeste du kommer en levende slektning.
Reek! Du skal få gi bort bruden.
Noen må, jo. Og hvem passer bedre?
Greit?
- Ja, utmerket. - Flott.
Walda og jeg har også gode nyheter, siden vi først er samlet.
Vi skal ha barn.
- Jeg er veldig glad på deres vegne. - Mester Wolkan tror det er en gutt.
Hvordan kan du være sikker på det? At hun er gravid.
Jeg mener... Hvordan ser man forskjell?
Mester Wolkan er sikker i sin sak.
- Hvordan klarte du det? - Hva da?
- Gjøre henne gravid. - Det vet du nok.
Ja, men hvordan fant du frem?
Du dummet deg ut da du viste frem kjæledyret ditt.
Og hva om det er en gutt?
- Du er bekymret for posisjonen din. - Den er tydelig. Jeg er sønnen din.
Helt til et bedre alternativ dukker opp.
Du har aldri spurt om moren din.
Hvorfor skulle jeg gjøre det? Hun fødte meg, hun døde.
Og her er vi nå.
Hun var en bondejente. Pen på en simpel måte.
Møllerens kone. De hadde giftet seg uten at jeg hadde gitt samtykke.
Jeg hengte ham og tok henne under treet han dinglet i.
Hun kjempet imot. Jeg kunne hengt begge.
Et år senere dukket hun opp med et barn hun påsto var mitt.
Jeg ville piske henne og kaste barnet i elven.
Men da jeg så på deg, så jeg det jeg ser nå.
Du er sønnen min.
Stannis Baratheons hær er ved Castle Black, men de blir ikke der lenge.
Han er ute etter jerntronen, og veien dit går gjennom Winterfell.
Han skal erobre Nord.
Men Nord er vårt. Ditt og mitt.
Hjelper du meg med å beseire ham?
Ja.
- Er dette alle bøkene som fins? - Alle bøkene?
- I hele verden? - Nei.
Det er tusener av andre bøker. Dette biblioteket er ganske lite.
- Var det flere bøker hjemme hos deg? - Far er ikke så belest.
- Citadellets bibliotek er størst. - Hvor er det?
Citadellet? I Oldtown.
- Beklager at jeg ikke vet så mye. - Gilly! Se på meg.
Du kan hundre ting som jeg ikke kan.
Gjøre opp ild med våt ved, lage mat, sy igjen sår...
Og vaske og feie... Hvorfor er Citadellets bibliotek størst?
- Mestrene utdannes der. - Som mester Aemon?
Jeg ville bli en da jeg var ung.
I stedet ble jeg en nattens vokter.
Livet er mer spennende her oppe.
Og vi ville jo ikke møttes ellers.
Deres Nåde.
- Du er Samwell Tarly? - Ja, Deres Nåde.
Faren din er Randyll Tarly.
Han beseiret broren min i slaget ved Ashford. Roberts eneste nederlag.
Jeg frarådet ham å gå så langt vestover, men han lyttet ikke.
Faren din er en utmerket soldat. Men du ser ikke ut som en soldat.
- De sier du drepte en hvitvandrer. - Ja, Deres Nåde.
- Hvordan? - Med en dolk av drageglass.
- Obsidian. - Ja. Vi har det på Dragonstone.
Men hvorfor dreper obsidian hvitvandrere?
I de gamle skriftene står det bare at skogens barn jaktet med drageglass.
Lady Melisandre sier at døden marsjerer mot Muren.
Jeg har sett den, Deres Nåde. De dødes hær.
- Når den kommer... - Må vi vite hvordan de bekjempes.
Les videre, Samwell Tarly.
- Tiden er inne. - Deres Nåde...
Bør vi ikke vente? Jon Snow kan ha tusener av villfolk med seg.
Hvis han kommer, ja. Vi har allerede flere menn, og vi er uthvilte.
Men oddsene blir verre for hver dag. Vinteren er her snart.
Gi ordren. Vi marsjerer ved daggry.
Et dusin mann blir igjen og vokter dronningen og prinsessen.
Det trengs ikke. De blir med.
- Er de ikke tryggere... - Her?
Halvparten av nattens voktere er mordere og voldtektsmenn. Nei.
Som du ønsker, Deres Nåde.
Tror du far lar meg se krypten?
I Winterfell. Alle Nords konger er begravet der.
Én ting av gangen. Vi må innta borgen først.
- Blir det slag? - Ja, men du får ikke...
Nok snakk om slag, ser Davos. Du skremmer jenta.
- Jeg er ikke redd. - Det er jeg.
- Lov at du beskytter meg i slaget. - Det lover jeg.
Jeg håper du vet hva du gjør. Jeg trenger skipene mine.
Du skal få dem tilbake. Det lover jeg.
Ha en trygg reise, Deres Nåde. Og takk.
- Til hest! - Marsj!
Nei. Du er fortsatt for svak.
Hvor lenge har jeg vært her?
I tre dager.
Ser Barristan?
Jeg sviktet ham.
Jeg sviktet mine menn. Jeg sviktet dronningen min.
Du har ikke sviktet noen. Du kjempet tappert.
Du kommer til å slåss igjen.
Skammer du deg?
Det var et bakhold, og de var mange.
Det er ikke derfor.
Såret i strid... Det er ingen skam.
Jeg skammer meg fordi da kniven trengte inn og jeg falt...
Var jeg redd.
- Alle frykter døden. - Nei, ikke døden.
Jeg fryktet at jeg aldri mer skulle få se Missandei fra øya Naath.
- Slaveherrene fikk det de fortjente. - Får alle det, har jeg ikke noe folk.
Ser Barristan rådet meg alltid til å vise barmhjertighet.
Daario råder meg til å drepe slave- herrene og la byen klare seg selv.
Hva syns du?
Deres Nåde, jeg bør ikke ytre meg om sånt.
Det bør du absolutt gjøre. Du vet hvorfor jeg er her.
Og du vet hvem som vil lide om jeg mislykkes. Hva syns du?
Jeg vet bare hva jeg har sett.
Du har lyttet til dine rådgivere.
Du har stolt på deres erfaring, og du har vurdert alternativene deres.
Og du har ignorert rådgiverne dine...
Fordi det fantes en bedre løsning. En som bare du klarte å se.
- Min dronning, ikke gjør dette. - Hva med valar morghulis?
Jeg ville ikke dø som en feiging.
Tydeligvis vil jeg ikke dø i det hele tatt.
Det kreves mot å innrømme frykt, og også å innrømme feil.
Jeg ville si at jeg tok feil.
Jeg tok feil, og du hadde rett.
Angående tradisjonen.
Om å forene innbyggerne i byen.
Jeg skal gjenåpne kamparenaene for frie menn.
Men slaveriet kommer aldri tilbake.
Ja, min dronning.
For å styrke båndene til Meereens folk-
- skal jeg gifte meg med overhodet for en gammel familie.
Heldigvis er frieren allerede på kne.
Ikke vær redd. Jeg har ikke brukket noe, tror jeg.
Hvor er vi nå? Ikke på Rhoyne-elven.
Lange perioder av surmulen stillhet avbrutt av enkelte slag i ansiktet.
Typisk en Mormont.
La oss begynne på nytt.
Jeg beklager for tidligere. Jeg snakker fortere enn jeg tenker.
Denne reisen trenger ikke være utrivelig.
- Vi vil tilbringe mye tid sammen. - Ja.
Tiden vår sammen ville vært hyggelig om vi hadde litt vin.
Ikke noe vin.
Jeg er en person som drikker.
Folk som drikker, må fortsette å drikke, ellers er de ikke...
- Du skal seile gjennom Valyria. - Ja.
- Har du gjort det før? - Nei.
Skal Daenerys få en suvenir også?
Det holder fint med deg.
Du vet hva man sier, hva? Undergangen hersker fortsatt i Valyria.
Demonene og flammene, da? Frykter du ikke undergangen?
Nei. Men det gjør piratene.
Det rykende hav.
Hvor mange århundrer tar det før vi kan bygge slike byer igjen?
I tusener av år var valyrierne best i verden på nesten alt.
- Og så... - Så var de ikke det lenger.
Så var de ikke det lenger...
"De holdt rundt hverandre og vendte ryggen til undergangen."
"Fjell som revnet og sprakk, et mørke som slukte himmelen,"-
- "flammer som brente selv drager,"-
- "skulle aldri bli det siste deres øyne fikk se."
"En flue på veggen, havets stormfulle bølger..."
"En tusenårig by og alt menneskene hadde lært:"
"Undergangen fortærte alt, men ingen av dem snudde seg."
Jeg skulle gjerne klappet...
Dette er vel alt, antar jeg. Alt som gjenstår.
Hva var det?
Steinmenn! Ikke la dem røre deg!
Bak meg!
Mormont, skjær meg løs!
Mormont!
Tyrion.
Du klarer deg.
Du er tyngre enn du ser ut.
Tok noen av dem på deg?
Og du?
Jeg har sett gråskjell før, men aldri noe sånt.
Det er vel derfor de forvises dit.
En dolk i hjertet ville vært mer barmhjertig.
Takk for at du reddet meg.
Det hadde jeg selvsagt ikke trengt om du ikke hadde bortført meg.
- Hva gjør vi nå? - Vi går.
Med litt flaks finner vi en fiskelandsby og en båt.
- Og om vi ikke har flaks? - Da må vi gå langt.
Jeg samler litt ved. Prøv å hvile litt.
Det er det beste forslaget du har hatt i dag.
Tekst: Harald Plahter www.btistudios.com