ИГРА НА ТРОНОВЕ - 05х05 "Убий младежа"
<<< УНАКС ТИЙМ < 2015 > UNACS TEAM >>>
Превод и субтитри: Geronimo88 & parler
Съжалявам, кралице. Беше добър човек.
Наричаха го Баристан Смелия.
Прекоси цял континент, за да ми служи. Беше верен приятел.
А умря в малка уличка, заклан от страхливци, криещи се зад маски.
Може да се оттеглим в зоната на пирамидата. Да я обезопасим
и да я ползваме за база. След това ще прочистим града.
Квартал след квартал, докато плъховете няма да има къде да се крият.
Предпочитам по-ранното ти предложение.
Събери лидерите на Великите господари в Мийрийн и ми ги доведи.
Но аз съм лидер на семейството ми.
Ваша Светлост, нямам общо с това!
Върви напред!
Не може да го направите.
Още една стъпка.
Ще ви изядат, ако им кажа.
Може да го сторят и без моя заповед.
Деца.
Някои казват, че трябва да се отърва от тях.
Но добрата майка никога не се отказва от децата си.
Ако се налага, ги дисциплинира.
Но никога не се отказва от децата си.
Кой е невинен? Може би всички от вас.
Може би никой от вас.
Може би трябва да оставя на драконите да решат.
Валар моргулис.
Не искам да ги пренаситя.
Утре, може би.
"Денерис установила властта си на Робския залив,
отвсякъде се въздигали сили срещу нея,
но отказвала да се оттегли, докато робите не получат свобода."
Страховита жена. - И е сама, обсадена.
Без роднини, които да я съветват или защитават.
Последният й роднина е на хиляди километри,
безполезен и умиращ.
Не го казвайте, майстер Емон. - Самотен Таргариен на този свят...
...е нещо ужасно.
Майстер Емон. - Лорд-командире.
Сам, искам да говоря с майстера насаме.
Как се чувствате? - Като стогодишен човек,
бавно умиращ от студ.
Трябва ми съвета ви.
Искам да направя нещо, нещо наложително.
Но жестоко ще разцепи Нощен страж.
Половината ще ме намразят след заповедта.
Половината още отсега те мразят, лорд-командире. Направи го.
Не знаете какво е това нещо. - Няма значение. Направи го.
Службата ти като командир няма да е весела,
но с малко късмет ще намериш сила да направиш нужното.
Убий младежа в себе си, Джон Сняг.
Зимата почти е настанала.
Убий младежа и нека мъжът в теб се въздигне.
Къде са останалите от свободния народ? Къде отидоха?
Кой ги ръководи? - Следваха Манс.
Няма да последват другиму.
Ами ти?
Трудно е да ръководиш с окови.
Ами ако ги махна? - Защо ще го правиш?
Защото не си ми враг, нито аз съм твой.
Беше враг, като убиваше другарите ми.
За 8 000 години Нощен страж се е клел да пази човешкото кралство.
И за 8 000 години се проваляме.
Всички вие принадлежите към човешкото кралство.
И сега всичко ще се промени? - Да.
Защо сега? - Защото сега...
...съм лорд-командир на Нощен страж. - Какво искаш от мен...
...лорд-командире?
Да отидеш отвъд Вала, да събереш свободния народ и да го доведеш тук.
Ще ги пусна през портите.
Ще им дам земи южно от Вала. - Няма да ти коленичим.
Не искам да ми коленичите, а да се борите, като дойде времето.
Помоля ли народа ми да се бие с враните,
ще ми разпорят корема и ще ме нахранят с червата ми.
Колко от хората ти са беззащитни?
Жените, децата, старците, болните, какво ще стане с тях?
Обричаш ги на смърт, даже по-зле, заради гордостта ти да сключиш мир.
Или може би не е гордостта ти.
Може би си просто страхливец.
Лесно е да го кажеш на човек с окови.
Хората ти имат нужда от лидер и да дойдат тук, преди да е късно.
Нямаме време, те имат още по-малко. Бродниците ще изядат първо тях.
Не правиш мир, за да спасиш кожата си.
Направи мир, за да спасиш хората си.
Повечето са в Хардхоум. Знаеш ли къде е?
На полуостров Сторолд. Ще ти дам 10 коне и 9 човека.
Ще стигнете дотам за седмица. - Ще ни трябват кораби.
Ще говоря с крал Станис да ви услужи с флота си.
Добре.
Идваш с мен.
Ти си лорд-командирът на Нощен страж. Трябва да го чуят от теб.
Трябва да знаят, че корабите няма да бъдат подпалени в морето.
Идваш с мен или няма да тръгна.
Ще вкараш диваци през портите ни?
Мъже, жени и деца ще умрат, ако бездействаме.
Нека да умрат. Имаме си наши проблеми. Ще останем с един враг по-малко.
По-малко. - Какво?
Нищо. - Разполагаме с добра земя за оран.
Сега не се използва. - Няколко изоставени села.
Защо мислиш, че са изоставени? Диваците ги нападат от години.
Нарязват ги на парчета, както са сторили с хората на момчето.
Бием се с тях от хиляди години.
Убивали са цели села, заклаха братята ни.
И ние убихме техните хора.
Ще те последвам навсякъде. Знаеш го.
Но те убиха Грен и Пип.
Убиха 50 наши братя. Не мога да го забравя.
Не мога да го простя. - Беше на Юмрука на Първите хора.
Ако ги изоставим, ще станат бродници. Ще се научим да живеем с диваците
или ще станат от армията на мъртвите. По-добре диваци, отколкото бродници.
Благодаря. Оли.
Ако искаш да ми кажеш нещо, давай.
Всичко е наред.
Не го мислиш наистина, нали?
Казваш на диваците, че искаш мир само за да ги измамиш, нали?
Не е трик. - Изгориха селото ми.
Вкараха стрела в главата на татко пред мен.
Заклаха майка ми и всички, които познавах.
Знам какво е да загубиш хората, които обичаш.
Знам, че ти е трудно.
Но зимата иде.
И знаем какво идва с нея.
Тогава не може да сме сами.
Ще се нуждаете ли от още нещо, лорд-командире?
Не.
Тя е далеч от Ланистър.
Това е домът й.
Може би лейди Санса е по-добре тук.
При Болтън, които убиха майка й и брат й?
Санса е в опасност, дори да не го осъзнава.
Благодаря.
От дълго ли живеете тук?
Да. - Познавахте ли лорд Едард?
Да, както и баща му.
Всички Старки умряха. - Не всички.
Знам кой е в онзи замък. - Всеки знае.
Болтън. - Не говоря за тях.
Трябва да предам съобщение на Санса Старк.
Коя си ти? - Дала съм клетва да я пазя.
На кого си се заклела? - На майка й.
Майка й е мъртва. - Това не ме освобождава от клетвата.
Служех на лейди Кейтлин. Все още го правя.
А вие на кого служите?
Върни се в леглото.
Миранда. - Видях как я гледаш.
Ще се оженя за нея, трябва да я гледам от време на време.
Каза, че ще се ожениш за мен.
Щях да го направя, но тогава бях копелето Сняг.
Но сега съм Болтън. И това, което искам, вече не е важно.
Сега помагам на династията.
Мислиш ли, че е красива? - Разбира се, не съм сляп.
И ти мислиш, че е красива.
С нетърпение чакам сватбената нощ, но ще ти отделям достатъчно време.
Може би и аз ще се омъжа.
Ти си дъщерята на кучкаря.
За кого ще се омъжиш? За сина на коняря?
Ти си моя.
Никъде няма да ходиш, освен ако продължаваш да ревнуваш.
Ревността ми досажда. Помниш какво правя с такива хора.
Няма да ми досаждаш, нали, Миранда?
Никога.
Извинете, милейди. Дойдох да подменя легена с водата.
Не ми е нужно...
Все още имате приятели на Север. Ако сте в беда,
запалете свещ от най-високия прозорец на срутената кула.
Но кой... - Не сте сама.
Харесва ми роклята ви.
Кой ви я уши? - Аз.
Така ли?
Ти коя си? - Миранда, дъщерята на кучкаря.
Ще позволите ли?
Чудно. Техниката на шиене.
Кой ви научи? - Майка ми.
Съжалявам за станалото с нея.
Благодаря.
Добре е, че ви е научила. Това е дар.
Сега всеки път, като носите нещо, което сте ушили, ще се сещате за нея.
Предпочитам да имам майка. - Знам. Не е същото.
Но е хубаво да си спомняте как е било преди.
Замалко да забравя.
Има още нещо, което ще ви помогне да си спомните.
Там долу, чак в края.
Какво е? - Ще разваля изненадата.
Хайде, напълно безопасно е. Няма да повярвате, като го видите.
Теон?
Не бива да сте тук.
Тази вечер вониш доста силно.
Налей ми вино.
Имаш ли да ми казваш нещо?
Не, милорд. - Смрад.
Тя ме видя. - Коя?
Лейди Санса. Тя дойде при ловджийските кучета.
Видяла те е? - Да. Съжалявам, господарю.
Простете. Не мислех, че... - Ела.
Не бива да пазиш тайни от мен, Смрад. На колене.
Дай ми ръката си.
Прощавам ти.
Дано покоите ви харесват, милейди.
Да, благодаря, милорд. - Нека ви налея.
Майко. - Благодаря, Рамзи.
Милейди, всички северняци сме едно семейство.
Имаме една кръв от хиляди години.
Затова искам да пием за сватбата ни.
Нека щастието ни се разпростре от Ров Кейлин до Високо сърце.
За сватбата ви. - За сватбата ви.
Сигурно ви е трудно да сте на странно място?
Не ми е странно. Това е домът ми, но хората са странни.
Права сте. Много са странни.
Още вино, моля.
Чух, че двамата сте се видели отново. Подходящо място за това.
Искам да си представя, че за последно сте говорили в тази стая.
Още ли сте му ядосана, след като той...
...след това, което е сторил? Спокойно. Севера помни.
Наказах го за това. Вече не е железнороден.
Вече не е Теон Грейджой. Сега е нов човек.
Напълно нова личност.
Нали, Смрад? - Да, господарю.
Смрад е новото му име. - Защо го правите?
Защото Смрад има да ви казва нещо. Нали, Смрад?
Извинение?
Извини се на лейди Санса за това, което си сторил.
Извини й се, че уби двамата й братя.
Съжалявам.
Погледни я, Смрад.
Извинението не е искрено, ако не гледаш човека в очите.
Съжалявам. - За кое?
Че убих братята ви.
Готово. Олекна ми. Не се ли чувствате по-добре? Аз да.
Ставаше много напрегнато.
Знаете ли какво, милейди?
След като той уби братята ви, а семейството ви е мъртво...
Смрад е най-близкото до роднина, който ви е останал.
Смрад, ти ще преведеш булката ми до олтара.
Все някой трябва. Няма по-подходящ човек. Съгласни?
Да, съгласни сме. - Прекрасно.
И с Уолда имаме добри новини. Ще я съобщя, след като сме заедно.
Ще имаме бебе.
Много се радвам за вас. - От износването на плода
майстер Уолкън смята, че е момче.
Откъде си сигурен? - Сигурен за какво?
Че е бременна. Имам предвид...
Трудно се разбира от размера й. - Майстер Уолкън ни увери.
Как успя?
Да успея какво? - Да я забремениш.
Мисля, че си запознат с процедурата. - Разбира се, но как я намери?
Опозори се на вечерята, перчейки се с тази твар пред Санса.
И ако е момче?
Тревожиш се за позицията си. - Позицията ми е съвсем ясна.
Аз съм ти син, докато излезе по-добра алтернатива.
Никога не си ме питал за майка ти.
Защо да питам? Роди ме, умря.
И ето ни тук.
Тя беше селско момиче. Красива по обикновен начин.
Бе жена на мелничаря. Оженили са се без мое знание или съгласие.
Трябваше да го обеся и я заведох под дървото, където се люлееше.
Бореше с мен през цялото време. Извади късмет, че не обесих и нея.
Година по-късно дойде при портите ми с плачещо бебе на ръце.
Твърдеше, че е мое. Едва не я бичувах и хвърлих детето в реката.
Но когато те погледнах, видях това, което виждам сега.
Ти си мой син.
Станис Баратеон има армия в Черен замък,
но не ще остане дълго. Той иска Железния трон,
а пътят за Чертога минава точно през Зимен хребет.
Той възнамерява да превземе Севера.
Но Севера е наш. Твой и мой.
Ще ми помогнеш ли да го победя?
Да.
Всяка книга ли я има? - Всяка ли?
На света. - Не.
Има хиляди и хиляди навън. Тази библиотека е доста малка.
Повече ли имаше, където си отраснал? - Баща ми не беше най-грамотният.
Казват, че Цитаделата разполага с най-голямата в света.
Къде е това? - Цитаделата?
В Староград.
Съжалявам, не знам някои неща. - Джили, погледни ме.
Знаеш да правиш сто неща, които аз не мога.
Можеш да запалиш огън с мокри дърва. да готвиш, да зашиеш рана.
Мога да пера чаршафите и да мета пода.
Защо Цитаделата има най-голямата библиотека?
Там се обучават майстерите. - Като майстер Емон?
Исках да съм такъв на младини.
Вместо това станах човек от Нощен страж.
Тук е далеч по-авантюристично.
Нямаше да те срещна.
Ваше Величество.
Ти си Самуел Тарли. - Да, Ваше Величество.
Баща ти е Рандил Тарли.
Той победи брат ми в битката при Ашфорд.
Единствената, която Робърт е губил.
Казах му да не отива толкова на запад, толкова скоро, но не ме послуша.
Баща ти е добър войник. Ти не изглеждаш като войник.
Но ми казаха, че си убил бял бродник.
Да, Ваше Величество. - Как?
С кинжал от Драконово стъкло. - Драконово стъкло?
Майстерите го наричат обсидиан. - Знам какво е.
Защо обсидианът убива бродник? - Не знам. Проверих всички ръкописи.
И открих само, че Децата на гората ловували с Драконово стъкло.
Лейди Мелисандра ми каза, че тази смърт марширува по Вала.
Виждал съм я, Ваше Височество. - Виждал си какво?
Армията от мъртви.
И когато дойдат... - Трябва да знаем как да ги победим.
Продължавай да четеш, Самуел Тарли.
Време е. - Ваша Светлост, по-добре да изчакаме.
Джон Сняг ще се завърне с хиляда диваци.
Ако се върне. Не може да го чакаме.
Имаме предимството. Повече хора, коне.
С всеки изминал ден преимуществото се обръща в полза на Болтън.
Трябва да действаме веднага. Тръгваме по изгрев.
Ще подбера група мъже да останат и пазят кралицата и принцесата.
Няма нужда, те идват с нас. - Пътят ще е тежък, Ваше Височество.
Няма ли да са на по-сигурно... - Тук?
Половината от тези стражи са убийци и изнасилвачи.
Не, тръгват с нас.
Както желаете, Ваше Височество.
Дали татко ще ми даде да сляза в криптата?
В Зимен хребет. Всички крале на Севера са погребани там.
Бран Строителят и крал Дорен... - Едно по едно. Това е дълъг поход.
После ще превземаме замък. - Ще има ли битка?
Да, но ти няма да си наблизо... - Стига разговори за битка, сир Давос.
Ще изплашиш детето. - Да, кралице.
Не съм уплашена. - Аз съм. Когато битката започне,
обещай да ме защитаваш. - Обещавам.
Надявам се, че знаеш какво правиш с тези диваци.
Тези кораби ми трябват. - Ще ви ги върна обратно, кълна се.
Лек път, Ваше Височество.
И благодаря!
На конете! Флагове!
Не, все още си прекалено слаб.
От колко време съм тук?
Три дни.
Сир Баристан?
Подведох го.
Подведох хората ми и кралицата си.
Никого не си подвел. Ти се би смело.
Ще се биеш отново.
Засрамен ли си?
Бяхте хванати в засада и по-малко на брой. Нямаше как да знаеш.
Не е заради това.
Не е срамно да си ранен в битка.
Засрамен съм, защото, когато ножът ме прониза
и паднах на земята, се страхувах.
Всички хора се боят от смъртта. - Не от нея.
Страхувах се, че никога повече няма да видя Мисандей от остров Наат.
Дадохте заслуженото на Господарите. - Ако го направя, всички ще умрат.
Сир Баристан искаше милост за тях, сутринта преди да умре.
Даарио Нахарис иска да ги убия и да оставя другите на произвола.
Какво мислиш ти?
Ваша Светлост, не съм способна на мнение по тези въпроси.
Способна си като всички, които познавам.
Знаеш защо съм тук и кой ще страда най-много, ако всичко рухне.
Какво мислиш?
Мога да ви кажа какво видях, Ваша Светлост.
Видях и изслушах съветниците ви.
Молехте за съвет там, където ви липсва опит
и претегляхте възможностите, които стояха пред вас.
И видях как пренебрегвате съветниците ви...
...защото имаше по-добра възможност, която само вие видяхте.
Кралице, моля ви, не ме убивайте. - Ами "валар моргулис"?
Не исках да умра като страхливец.
Очевидно, не искам изобщо да умра.
Иска се смелост да признаеш, че те е страх. Или че си сгрешил.
Дойдох да ти кажа, че сгреших.
Сгреших, а ти беше прав.
За традицията.
За събирането на хората в Мийрийн.
Ще подновя бойните ями, но само за свободните хора.
Докато съм жива, робството няма да се завърне тук.
Да, кралице.
За да изковем дълготрайна връзка с хората от Мийрийн,
ще се омъжа за лидер на някое от старите фамилии.
За мое щастие, той е на колене пред мен.
Спокойно. Добре съм. Нямам нищо счупено, предполагам.
Къде се намираме? Това не е река Ройн.
Продължително, враждебно мълчание и от време на време юмрук в лицето.
Начинът на Мормон.
Да започнем отначало.
Извинявам се за по-рано. Говоря, без да мисля.
Не е нужно пътуването да е неприятно.
Ще прекараме доста време до Мийрийн. - Така е.
За да направим времето заедно по-радостно, ще помогне виното.
Без вино.
Аз съм човек, който пие.
Тези, които пият, трябва да го правят, иначе няма да...
Знам къде сме. Прекарваш ни през Валирия.
Да. - Преди плавал ли си оттук?
Не. - Ще вземеш сувенир за Денерис
от родината й? Не съм ли достатъчен? - Определено си достатъчен.
Знаеш какво казват. Проклятието още тегне над Валирия.
Ами демоните и пламъците? Не те ли е страх от проклятието?
Не, но пиратите ги е страх.
Димящото море.
Колко ще мине, преди да се научим пак да строим такива градове?
Хиляди години валирианците са били най-добри в почти всичко.
А след това... - Вече не са били.
Да, вече не са били.
"Бяха си толкова близки, а накрая си обърнаха гръб.
Разцепиха се един от друг двата хълма и мракът, който покри небосвода.
Огънят се издигаше високо и така вреше, дори дракони горяха.
Няма да са нещата, които ще зърнат.
И тайно да разбушуваш и разпениш вълните на морето..."
"Град на хиляди години и цялото човешко познание.
Проклятието погълна всичко и нито един от тях не се върна."
Щях да ръкопляскам, ако можех.
Предполагам, че е това.
Това е останало.
Какво беше това?
Каменни хора! Не им давай да те докоснат!
Отиди отзад!
Мормон, освободи ме!
Мормон!
Тирион?
Добре си.
По-тежък си, отколкото изглеждаш.
Някой докосна ли те?
А теб?
И преди съм виждал сива люспа, но нищо подобно на това.
Явно затова ги пращат там.
Ще е по-мило да им забият нож в сърцето и да се приключва.
Благодаря, че ме спаси.
Нямаше да ми трябва спасяване, ако не ме бе отвлякъл.
Какво следва? - Ще вървим.
Ако имаме късмет, ще има рибарско селище и още една лодка.
Ако нямаме късмет? - Чака ни дълго ходене.
Ще донеса дърва за огрев. Опитай да си починеш.
Това е най-добрата ти идея за целия ден.
Превод и субтитри: Geronimo88 & parler
<<< УНАКС ТИЙМ < 2015 > UNACS TEAM >>>