LUCIFER & HORRORTEAM BG предстваят
"Левият Бряг"
"КЛЕТКА 51"
Чао,мамо.
До скоро. Сложи си шапка,навън е студено.
Последна обиколка. Контролирай дишането си.
- Успокой се, Мари. - Аз съм спокойна.
61.05. Фантастично. Направи го в събота и ще вземеш 4.08 по-лесно.
Тогава пътуваш за Португалия!
Европейският шампионат в първата ти година като старша не е никак зле!
- Докато не се обърка нещо в събота. - Престани да се притесняваш за нещата.
Продължавай, побягай за да се успокоиш. Хайде. Португалия!
Извини ме. Франките са ми скрили дрехите. Чудя се дали не са тук.
Не.
Може ли... Да взема на заем хавлията ти? Така ще мога да се огледам за дрехите си.
Задължен съм ти.
Ще я изпера и ще ти я върна... В събота, става ли?
- Имам състезание в събота. - А след това?
- На възстановяване съм. - Не си много общителна, нали?
Имам предвид, винаги те виждам тук сама.
Да...
Правилно. Окей. Е, благодаря ти все пак. Чао.
Не трябва да ходиш при баща си тази седмица.
Той е твърде зает със записите.
- На коя група? - Не знам.
Шейсет и три,шейсет и четири, шейсет и пет. Продължавай, Мари. Хайде.
Ти го направи, Мари. 4.08. Класирахме се за Португалия, по дяволите!
- Има ли значение? - Трябваше да победя.
Не това е важното днес.
Както и да е, Аня е на 29. И три пъти шампион на Белгия. Какво очакваш?
- След две или три години... - Трябваше да победя днес. Стартирах лошо.
И какво? Ти си на 22, Мари.
Не можеш винаги и във всичко да побеждаваш.
С времето ще задобрееш, ти си едва на 24.
Не мога да разбера какво ти става, Мари.
Сякаш винаги искаш да бъдеш нещастна за всичко.
Предполагам, че трябва да бъда типична фламандка която се радва на второто си място?
Майната ти, Мари!
- Здрасти! - Здрасти!
Изключително състезание. И ти също се класира.
- Да. - Поздравления. Това е добре, а?
- Как ще се прибереш вкъщи? - Щях да си хвана автобус.
Хайде ще те хвърля.
- Можеш да спреш тук. - Тук?
Изчакай минутка.
Ето. Винаги можеш да ми се обадиш ако ти трябва кола или каквото и да било.
- Благодаря ти. - Казвам се Боби.
Аз съм Мари.
- Благодаря,че дойде да гледаш. - Няма защо.
Чао.
Имаш хубави глезени.
Почти никакъв магнезий, твърде малко желязо. Кръвта ти се влошава.
- Какво го причинява? Вирус? - Вирус, хронична умора, ФАС.
По нататък трябва да направим кръвни изследвания. Но имунната ти система е слаба.
Трябва да си починеш.
Не може. Тя е на Европейски шампионат след 3 седмици.
Не ти се иска да чуеш това, Мари, но можеш да забравиш за него.
Не ти е позволено да правиш нищо в следващият един месец.
Мамка му!
- Ами ако се почувствам добре след 2 седмици? - Ти си тотално изтощена.
Ти имаше само три менструации тази година. Последната ти беше преди 10 седмици.
Много от големите атлети имат този проблем.
Може би. Но ако продължава така, може никога да няма деца.
Всичко е по твоя вина.
- Претоварваш я прекалено. - Тя получава професионално трениране.
- Вината си е само моя. - Не е така. Ти си още дете.
Нека аз да го направя!
- Все още ми е позволено да го правя! - Мога да се справя.
Не познавам никой, който живее на Левия Бряг.
Баба ми е иконом там. Така че,сделката за наема беше изгодна.
- Насам ли? - Не, от тук.
О, какъв голям хол!
Не съм обзавел още. Тук съм едва от месец.
Това са родителите ми.
Баща ми беше доайен в гилдията на стрелците,а ето сега и аз.
Баща ти трябва да е горд с теб.
Родителите ми починаха когато бях на 15. Катастрофа.
Съжалявам да го чуя.
Всичко е наред.
Ще донеса нещо да пийнем.
Просто ми кажи,ако искаш да те заведа до у вас.
Наистина се радвам, че си тук, Мари.
Аз също.
Винаги можеш да останеш тук за известно време,ако искаш. Докато се оправиш.
Не съм сигурна.
- Какво правиш? - Отивам да купя няколко ролки.
- Означава ли това, че оставаш? - Няма да мия!
- Разбира се, че няма.Ти си на почивка. - На Левия Бряг.
- Ще се върна след минутка. - Добре.
Биеке е.
Здрасти, мамо, аз съм. Знам, че трябваше да ти се обадя, но...
Прекарах нощта в един приятел. Мисля, че ще поостана за известно време.
Но ще дойда да се видим по-късно. Окей? Чао.
Получих писмо от Хела Говертс, кутия 16.
Но на кутията пише Робърт Д'Онт. Някаква идея?
- Вероятно е останало от предишният ползвател. - И е било пратено на този адрес!
Хей!
Чакай! Чакай!
По дяволите!
- Какво правиш? Тук ли живееш? - Да.
С Боби. Боби Д'Онт.
Апартамент 12.
Това е добре. Добре. С Боби!
Очаквах Боби да се насочи към някой по-различен.
Хубаво е, че си единствена по рода си.
Има всякакви наоколо.
Хей! Ти!
- Оставила си тези на пощенската кутия. - Благодаря.
- Здрасти. - Някакви странни хора живеят тук!
Това е Левия Бряг, скъпа.
Обадих се да кажа, че съм болен. Ще излизаме ли?
Истина ли е, че си завършила пета на Световния младежки шампионат?
Надявах се на бронз.
- Ти си пета в света. - Да.
- Но никой не знае това. - Невероятно...
Разбира се, ти също...чувстваш, че ти липсва нещо.
Знаеш, че хората си прекарват чудесно някъде
но ти никога не си един от тях.
Мисля, че всеки от нашето поколение се чувства така.
Да...
Но от време на време си позволявам да правя неща, които никой не би направил.
- Истина е! - Горките те!
- По дяволите! - Седем. Това е, това е максимума!
Какво? Каква по-дяволите е тази глупава игра?
Здрасти, мамо.
- Почакай. - Просто дойдох за да взема някой неща.
- Мари. - Преобличам се, мамо.
- Отдавна ли се познавате? - От скоро.
- С какво се занимаваш, Боби? - Продавам коли.
- Коли? - Да.
Никога не бих предположил, че имате вегетариански магазин.
Защо не?
Тези хора изглеждат сиви и безлични обикновено.
- А вие изглеждате много добре. - Благодаря.
Опознавахме се.
- Окей, до скоро. - Трябва ли да те питам, дали ще размислиш?
Ако прекарам тук месец без да правя нищо, това ще ни подлуди и двете, мамо!
Хайде.
Беше ми приятно да се видим. Чао.
- Здрасти. - Здравей, Боби.
Здрасти, бабо.
- Дойдох да взема ключ за Мари. - Влезте.
- Седни. - Нямам време. Дойдох само за ключа.
- Бонбон? - Само ключа, бабо.
Ти си бегачка, нали? Той много ми е разказвал за теб.
О, да, трябва да се обадиш на Крабеке Слейк за празника на гилдията.
Окей, ще го направя.
Той каза, че всики други момичта са като дизелови локомотиви в сравнение с теб.
Пуфкат и изпускат пара!
Той каза "Мари е като онези влакове в Япония.
"Които се плъзгат през селищата.
С 800 км в час. Цепят въздуха."
- Пази се, пиленце. - Мари е контузена, бабо.
- Опитвам се да я разсейвам. - Съжалявам, Мари.
- Всичко е наред. - Трябваше да го кажа.
Но скоро ще се почувстваш по-добре тук.
Трябва да вървя на работа.
- Чао. - Чао.
Притесняваме те, нали? Моля те кажи ми, ако е така.
- Не, не. - Ние сме съседите ви.
Направих твърде много плодов сок, и ще е срамота да го изхвърлям.
Много мило от твоя страна.
- Ще влезете ли? - Само за момент.
Остави това , Катрин. Седни.
Имаш ли някакъв адрес на Хела която е живеела тук? Пристигна писмо за нея.
- Не знаеш ли? - Какво?
- Хела изчезна. - Какво имаш предвид с "изчезна"?
Един ден тя просто изчезна.
Идва полицията.Задаваха ни всякакви въпроси за нея, но...
Не я познавахме толкова добре.
Изглежда странно, когато има движение в апартамента на някой, който е изчезнал.
Никога не знаеш дали този човек няма да се върне.
- Нищо ли не се е чувало за нея след това? - Не.
Почакай минутка. Стой тук.
Това е за теб.
Това е телефона на приятелят й. Дърк.
Той каза да го уведомим, ако нещо пристигне за нея.
Честно казано... Не обичам да говоря по телефона, и този Дърк...
Има нещо странно в него.
Какво има в кутията?
Не знам.Дойдох да погледна, като чух че мястото отново се дава под наем,
и го намерих.
Беше под мивката.
Ами, ние трябва да вървим.
- Кажи довиждане на Мари. - Чао.
- Окей. Чао, Катрин.
- Здрасти, скъпа! - Не прави това, Боби!
Купих мюсли за довечера.
Не изглеждаш много доволна да ме видиш.
Знаеше ли, че предният наемател е изчезнал?
- За какво е всичко това? - Знаеше ли?
- Да. За това мястото беше свободно. - И ти нищо не каза?
Каква щеше да е разликата,ако я беше блъснала кола или се беше удавила?
- Намерих хубаво място за малко пари. - Не мога да разбера защо се държиш така.
Защо е всичко това?
За пръв път купувам цветя на някого.
Готино, а?
Една яка банда свири довечера, ако искаш можем да отидем.
Баща ми е басист.
- Сериозно? - Да, сериозно.
Ето.
Сега работи в студио, но през'78 е бил беквокал на Джони Холидей.
Наистина ли?!
- Това ти ли си? - Да.
Родителите ми са разведени.
Мама казваше, че мъжете не издържат дълго до силни жени.
Честно казано, мисля си че просто мъжете не могат да издържат дълго с майка ми.
Много ли ти липсват родителите?
Да, но мисля,че прераждайки се животът им сега е по-добър.
- Сериозно? Наистина ли го вярваш? - Абсолютно.
- Те са се преродили? - Да. Шансът да поправиш нещата. Ето.
Виж.
Този дракон си е захапал опашката.
Всеки край е едно ново начало.
- Дърк ли е? - Да.
Живея в апартамента,където Хела Говертс е живяла.
- Пристигна писмо за нея. - Пише ли от кого е?
Да, от архива на "Антверпен Газет"
Да го отворя ли?
- Да, няма проблем. - Окей.
Има фотокопие вътре запечатано с лепенка на куриера.
"Открих това за вашата сграда. Мисля, че ще ви заинтересува."
"СТРОИТЕЛ ПОЧТИ СЕ УДАВИ В ЧЕРНА КАЛ"
Ало?
- Ало? - Тук има и една нейна кутия.
- Може би трябва да дойдеш и да вземеш всичко. - Не, предпочитам да не го правя. Аз...
- Предпочитам да не го правя. Изхвърли ги. - Окей.
Предпочитам да не ми звъниш отново, окей?
"Клетка 51"
- Ало? - Здрасти, Боби.
Здрасти, скъпа. С клиент съм в момента. Съжалявам.
Всичко е наред. По-късно пак ще ти звънна.
62. Можеш да го направиш по-бързо от това, Роел.
Здрасти.
- Някакви новини? - Не, не могат да открият нищо.
Очевидно винаги е трудно с тези неща.
Казаха, че ще го наблюдават.
- А ти как се чувстваш? - Да не правиш нищо е трудно.
- Кога ще заминаваш за Португалия? - След 2 седмици.
- Той добре ли е? - Да. Определено. Получи договор.
Малко се прави на глупак, но ще го оправим.
Трябва да тръгвам. Ако се нуждаеш от нещо... Окей?
Не можеш ли да спиш?
Не се уморявам достатъчно през деня.
Започвам да тичам скоро отново. По малко.
- Докторът разреши ли? - По малко няма да ми навреди.
- Не искам да се претоварваш. - Окей.
- Това хрущял ли е. - Това лошо ли е?
Можеше и по-зле да е. Все пак нищо не е разкъсано или счупено.
Но ще отнеме два месеца за раздвижване докато заработи отново.
- Два месеца? - Хрущялите са като лагери на колело.
Ако се счупят, не могат да се поправят.
Ще бъде трудно, Мари.
Ще напиша доклад до личния ти лекар
и ще ти дам рехабилитационно направление за плувният басейн.
- Знаеш, че ти е забранено да бягаш! - Като не правя нищо не мога да спя.
Трябваше да ми кажеш за това! Това не е хубаво!
- Погледни това коляно! - Хей, успокой се, приятелче!
Заминавам за Португалия. Когато се върна, ти и аз ще поговорим сериозно.
- Седни. Сосът е почти готов. - Какво правиш тук?
Помислих си, "Тя може да се нуждае от помощ."
И трябваше да науча от един остеопат, че си си наранила коляното.
От един остеопат!
Ами Боби? Ще се забави ли?
- Храната ще изцтине. - Той е в гилдията. Ще яде там.
- Трябваше да кажеш. - Трябваше да се обадиш преди да дойдеш.
- Ами, тук има една чиния в повече. - Остави я там, мамо.
- Надебеляла си. - Нищо не съм правила със седмици.
Можеш да дойдеш да се възстановяваш вкъщи. Аз трябва да работя, но...
Харесвам Боби. Но мога да се идвам от време на време.
Това е единствената вечер в която той не е тук.
Той е мил с мен. Щастлива съм тук.
- Баща ти също може да бъде доста мил. - Какво имаш против Боби?
Няма да кажа нищо.
Ало? Да. Да, шестнайсетият етаж.
- Кой беше? - Някакъв на име Дърк.
Какво ти става, Мари?
Мамо...
Дърк е гадже на момичето което е живяло тук и е изчезнало.
- Мамо! - Хей!
- Мари. - Аз съм.
Съжалявам за телефонният разговор. Малко ми е трудно...
Но се чудех дали мога да взема тази кутия все пак.
Ще се върна по-късно. Не знаех, че имаш гости.
Не, влез. Има повече от достатъчно.
- Кога изчезна приятелката ти? - Мамо!
- Преди осем месеца. - Седни.
Полицията казва 70% за контакт до седмица...
след това шансовете са...
Е...
Несигурността трябва да е ужасно нещо.
О, виж. "Cunnus Diaboli." Така нарича цървата тази дупка.
Дяволската вагина.
Те вярват, че тази яма води направо в подземния свят.
Позната е на местните като Ямата на Бялата Жена.
Хела направи много проучвания за женската сексуалност в средновековието.
В Средновековието, на Левия Бряг е живеела изметта прогонена от градовете.
Вещици и гангстери. А също и чумавите.
Добрите хора се страхували от Левият Бряг. Не се осмелявали да доближат дупката.
Сега разбирам защо чувствам толкова негативна енергия тук.
- Мамо, моля те! - Истина е.
Ти също трябва да го чувстваш, Мари.
Съседът който ме пусна вътре ми каза,
че много от хората тук страдат от главоболие и гадене.
- И повръщат. Това е типично. - Майка вярва на такива неща.
Тези неща съществуват, Мари. Независимо дали вярваш в тях или не.
- Извинявам се заради майка ми. - Прави каквото искаш, Мари.
Но не мисля,че трябва да оставаш тук повече.
Кой не трябва да стои тук повече?
О, това е парти!
- Здравейте. - Здравей.
Здравей, непознат мъж в дома ми.
- Радвам се да се запознаем. - Аз съм Дърк. Здрасти.
- Приятелката ми живееше тук. - Каква кола караш? Нуждаеш ли се от нова?
Нямам кола. Винаги пътувам с трамвай или автобус.
Заради околната среда.
Грешен отговор.Време е нашият тайнствен кандидат да каже сбогом.
- Боби продава коли. - Така или иначе си тръгвах.
Благодаря.
- Благодаря за хубавата храна. - Радвам се,че някой го оценява.
Как е коляното ти?
Няма да си тръгваш още, нали? Хайде, има коняк.
- Не, трябва да ставам рано сутринта. - Хайде де.
Виждам, че дъщеря ми е в много добри ръце.
- Целувка за мама. - Пази се, дете.
Целувка за мен.
- Майка ти не ме харесва, нали? - Напротив.
Просто е прекалено загрижена.
Това може да прозвучи странно...
но чувал ли си някога за черната дупка долу в мазето?
Да.
- Така ли? - Да.
Един ден, двама от съвета дойдоха и разчистиха.
Как?
Ами, дойдоха и я натовариха на камионите си.
Тогава минали през бабуна.
И единия казал на другия, "Джеф, къде изчезна дупката?"
И Джеф казал, "Не знам. Да се върнем малко."
И...камионът никога повече не бил видян.
- Глупав идиот! - Хей...
"САМХЕЙН, ПОСЛЕДНИЯТ ФЕСТИВАЛ НА ЖЪТВАТА"
"ДЕНЯТ НА ВСИ СВЕТИИ - САМХЕЙН ФЕСТИВАЛ НА МЪРТВИТЕ И ДЕМОНИТЕ"
- Мари. - Намерих много неща в библиотеката.
Влез, Мари.
Самхейн. 1-ви Ноември. Денят на Вси Светии. Това е след 2 седмици.
- Мога ли да използвам твоята тоалетна? - Разбира се. Ето там е.
- Имаш ли игла и конец? - Можеш да вземеш от дрехите на Хела.
Мисля, че си същият размер.
Всичките са чисти. Изпрах всичко миналата седмица.
Ще отида и ще седна да прочета тези книги.
Те очевидно са възприели нощта на Самхеин като пролука във времето.
И тази пролука отваряла проходите към света на Духовете.
Тези проходи обикновено са пещери или ями.
Тя беше с тази пола когато я видях за пръв път.
Тя ме гледаше и аз я гледах.
- Ще я сваля. - Не, всичко е наред.
Някой от провинциалният архив може да знае дали ямата и Самхейн са свързани.
- Имаше... - Ще се опитам да уредя да отидеш да го видиш.
Имаше и друга книга в нейния списък. Не бях сигурна дали да я донеса.
- Не знаех дали знаеш. - О, мамка му.
"Бременност за Начинаещи"
- Правила ли си нещо по специално? - Не.
Остеопатични тренировки.
Тоака боли ли?
Как се чувстваш,като изключим това?
Не съм имала цикъл от два месеца, и продължава да ми прилошава.
Ще ти направим кръвна проба.
Просто едно леко боцване.
Постави пръста си тук. Това е всичко.
Ок.
Ще го изпратя в лабораторията.
Надявам се сега ще получим по точна диагноза.
Но не трябва да предозираш нещата, Мари.
- Мислиш ли,че може да съм бременна? - Бременна?
- Правила ли си секс без предпазни средства? - Не. Пия хапчета.
Мисля че е възможно да си пипнала вирус, но се съмнявам да си бременна.
Окей.
Здравей,Мари.Чакай, чакай, чакай.
- Това е Влад. Страхотен тип. - Вече сме се срещали.
Това е моето момиче. Много се грижи за мен.
Влад наистина е страхотен.
Зедно започваме внос на коли втора употреба от Русия.
Той има връзки.
- Заедно ще направим купища пари. - Не можеш да му се доверяваш чак толкова.
Мога. Имам добро предчувствие за него.
Умен е. Изучавал е математика.
Извинявай за това... Бях малко напушен.
Наистина не се чувствам много добре,Боби.
Нещо... не е наред с тялото ми.
Всичко ще се оправи.
Ще бъда наистина нещастна ако не мога да бягам повече.
Не ми се сърди, но ти не изглеждаше щастлива когато бягаше, преди.
Честно, не изглеждаше щастлива.
Това понякога е толкова натоварващо.
Понякога ми се иска да започна всичко отначало.
Просто всичко отново.
Нещата ще се оправят.
Хей,всичко ще се нареди.
Ела.
Здравей, Катрин.
- Кой ти даде това? - Майка ти. Даде едно и на майка ми.
- Престани да се навърташ тук,мамо! - Енергията тук е толкова силна.
Никога преди не съм чувствала нещо подобно. Сигурно линията минава точно тук отдолу.
Как изглежда тази линия?
Те са малки свлачища,причинени от подземен поток или нещо такова.
- Това ми идва в повече. - Да живееш тук е лудост!
- Гаденето и нервите ми заради това ли са? - Не слушай майка ми,Веерле.
Веерле се грижи за себе си.
Трябва да се прибереш вкъщи вместо да ме критикуваш!
- Не идвай повече тук, мамо. - Какво става, Мари?
Това е ужасно! Усещам ужасни неща!
Случва се на всеки седем години. И е на път да се случи скоро отново!
Сега доволна ли си, мамо? Отново да си център на вниманието?
Вече не си падам по това. Достатъчно ми е, мамо! Писна ми от всичко това!
Облегни се на мен. Ще ти помогна по стълбите.
Влад прави купон тази вечер. Ако искаш...
Можем добре да си прекараме там заедно.
Всеки е самотен, Мари.
Левият бряг има една от най-старите стрелкови гилдии в страната.
Гилдията на Дракона.
Те винаги са имали лоша репутация.
Гилдията е създадена преди Христа , на 1-ви Ноември.
Тази дата ни връща към един древен Келтски ритуал - празникът Самхейн.
Церемонията се извършвала на всеки седем години.
Момичето било жертвопринасяно на дракона който живеел в дупка под земята.
Всичко това имало тежък сексуален подтекст.
Типичен ритуал на оплождане осигуряващ плодородието на земята през пролетта.
Убийство за продължаване на живота.
- Здрасти, Боби. - Къде си? Прибрах се по-рано.
- Все още съм в архива с Дърк. - Ти си с него всеки ден през последната седмица.
- Не всеки ден. - Купона на Влад започва скоро.
Ами, ти върви ще се видим там. Става ли?
- Добре, чао. - Окей.
- Боби още ли е член на гилдията? - Да, той е доайен.
Празникът е след осем дни.
Не се ли замисли, след като чу тази история?
Това е само легенда, Дърк!
Нали?
Знам, че това звучи глупаво, Мари, но...
Мисля, че е по добре да се прибираме вкъщи преди да е започнал Самхейн.
- Няма да се върна при майка ми. - Ами моето жилище?
Имам и друга стая.
Честно казано, имам лошо предчувствие за това.
- Ти наистина се тревожиш за мен, а? - В границите на нормалното.
Съжалявам.
Благодаря ти, че ме придружи до вкъщи.
- Здрасти, Мари. Радвам се, че успя да дойдеш. - Къде е Боби?
- Боби отиде да купи нещо за пиене - Кажи му, че съм идвала. Окей?
Не, не, не си отивай. Ето ти един коктейл.
Хей, готин купон, а?
- Наричат ме Крабеке Слейк. - Разкарай се!
Не знам защо стоя тук.
Наистина ли сте братовчеди с Влад?
Трябва махнеш тези косми. Така не е секси.
Съжалявам, извини ме.
Заето е.
Успокой се!
И сега дърпаш. Дърпаш, дърпаш. Внимавай.
Да, това е.
Ето така. И сега...
Еха, видя ли това? Красив изстрел, красив изстрел.
- Ето я. Бях започнал да се притеснявам. - Да, виждам.
Не ми харесва да си прекарваш времето с този Дърк.
Той е накарал приятелката си да изчезне.
- Той ми помага в проучването. - Проучване!
В черната дупка която е в мазето! Ти си обсебена!
Черна дупка? Искам да видя това.
Не можеш, мазето беше запечатано. Наистина.
Тук?
Уау,почувствай земното привличане!
Почувствай го!
- Не си добре, Влад. - Даня.
- Върни ми обувката. - Вземи си я.
Майната й обувката!
Махам се от тук.
- Ало? - Полиция на Антверпен.
Търсим Мари Виутс. С вас ли е?
Да. Ще ви я дам. Ченгетата.
- Ало? - Мари?
Намерихме жена близо до гората.
Мислим, че е възможно да е майка ви.
Знам, че не е добре за здравето ти.
Толкова съжалявам за теб, Мари.
Искам да кажа... последният път когато я видя, имахте спор помежду си.
Ще си спомняш за това всеки път когато си мислиш за нея.
- Разкарай се от нея, Дърк. - Остави ме сама.
Боби!
- Съжалявам, съжалявам. - Хайде! Успокой се. Успокой се!
- Нека да погледна, Дърк. Спокойно! - Ела.
- Трябва да се засрамиш от себе си! - Държа се отвратително,Боби!
- Всичко е наред, всичко е наред! - Хайде.
- Благодаря, татко. - Мога да остана за малко, ако желаеш.
Не, така е добре.Всичко е наред.
Каквото и да се случи,ще ми се обадиш, нали?
"НА ВСЕКИ СЕДЕМ ГОДИНИ. МНОГО НЕЯСНО, НО МЕ ПЛАШИ. С ЛЮБОВ, ДЪРК."
"20-ГОДИШНО МОМИЧЕ СЕ УДАВЯ В ЕЗЕРОТО САМХЕЙН 1986"
"КОЙ ДРУГ Е ВИДЯЛ САРА?"
"...ЛЕВИЯТ БРЯГ."
- Тъкмо прочетох статиите, Дърк. - В клуба на гилдията съм.
Трябва да наминеш. Веднага. Трябва да видиш това с очите си.
- Трябва да видиш това. Побързай. - Трябва да вдигна.
Мари!
Мари, трябва да говоря с теб.
Дърк ван Бийсбек. Моля оставете съобщение.
"АНТВЕРПЕНСКИ СТРЕЛЕЦ на ШАМПИОНАТ '65"
"РОБЪРТ Д'ХОНТ победител в състезание по стрелба с лък 1988"
"МОМИЧЕ УМИРА. ЛИДЕРИ НА ГИЛДИИ ОСЪДЕНИ."
Мамка му!
"ЛИДЕР НА ГИЛДИЯ ИЗЧЕЗВА ОТ ЗАТВОРА"
Познавам те.
Ти беше на партито у Влад.
- Боби те търсеше. - Благодаря. Ще му звънна.
Няма да му хареса факта, че се ровиш в тези досиета.
Какво? Няма да му кажеш, нали?
Спри я!
Проклета да си, кучко!
Мамка му!
Имаме още час и половина. Искаш ли питие?
Ти си се побъркал!
Трябва да ми се довериш, Мари.
Ти каза, че искаш да започне всичко отначало. От самото начало.
Нали?
Ще те направя щастлива. Ще оправя това.
- Развържи ме. - Не мога.
- Боби... - Здрасти, Влад, как върви, човече?
Тя избяга.
Ами...трябва да бъдеш стриктен с една жена, но...
това не е ли прекалено?
Мамка му!
- Ало? - Добър вечер, полиция Антверпен.
- Може ли да влезем? - Шестнадесети етаж.
Трябва да ми помогнеш, Влад. Пусни го. Хайде.
- Искате ли бира, момчета? - Не, благодаря.
- Познавате ли Дърк ван Висбек? - Не.
О, това е Дърк. Те се добри приятели с гаджето ми.
- Мари Виутс? - Да.
Съседите й ни казаха, че живее тук в момента.
- Можем ли да говорим с нея? - Тя е... при баща си днес.
Някой разхождайки се намерил сакото на Дърк в гората.
Портфейлът и телефонът му били все още вътре.
За щастие.
- Сакото беше цялото в кръв. - По дяволите!
Дваете последни пропуснати позвънявания на телефона на Дърк са от Мари.
Знаеш ли защо тя иска да говори с него?
Може би за да му върне джъмпера.************* Той го остави го тук.
Той е готин тип. Не го познавам толкова добре, но е свестен.
Мари е оставиla съобщение на телефона му.
"Уплашенa съм."
"Надявам се,че все още си в клуба. Наистина съм уплашенa."
- Имаш ли представа за какво става дума? - Не, не.
- Мога ли да видя личната Ви карта? - Разбира се.
- Бавно. - Това е само портфейл, полицай.
Ето го.
Мога ли да видя личната Ви карта, моля?
- Нямам лична карта. - Други документи? Шофьорска книжка?
Аз не вярвам в документите.
Анархист съм.
- Окей,трябва да тръгвам сега. - Чао, Том.
Хей, спокойно, хора!
- Какво става, полицай? - Трябва да се върнете вътре, госпожо.
- Какво си намислил, Боби? - Всичко ще е наред, бабо.
Вързал е Мари в спалнята си.
Ще повикам помощ по радиото.
Боби?
Моля те, Боби.
Той те обича, Мари.
Това е жертвата на любовта.
Пред олтара на началото и края.
И началото.
Какво хубаво бебе! Момиче е.
Хайде. Ето. Ето.
Как ще я кръстиш, Хела?
- Мари. - Това е хубаво име.
Мога да видя, че ти предстои голямо щастие.
LUCIFER HORRORTEAM BG http://horrorteam.darkbb.com