LEFT BANK
´´SKLEP 51´´
Ahoj, mami.
Tak zatím. Vezmi si čepici, je tam chladno.
Poslední kolo. Sleduj svůj dech.
- Odpočívej, Marie. - Jsem odpočinutá.
61.05. Fantastický. Zaběhni to tak v sobotu a uděláš lehce 4.08.
Pak máš otevřenou cestu do Portugalska!
Evropský šampionát ve tvém prvním roce v seniorech, to není zlé!
- Pokud se v sobotu nic nepokazí. - Přestaň se pořád bát.
Tak se trochu proběhni, zlehka. Tak honem. Portugalsko!
Promiň. Frank mi schoval oblečení. Myslel jsem, jestli nejsou tady.
Ne.
Mohu... Mohu si půjčit ručník? Pak se půjdu podívat po svým oblečení.
Loďky.
Vyperu ho a vrátím... třeba v sobotu?
- V sobotu mám soutěž. - A pak?
- Budu se zotavovat. - Nejsi moc společenská, viď?
Chci říct, pokaždý tě tady vidím samotnou.
Jo...
Dobře. Fajn. No, tak díky. Ahoj.
Tenhle víkend nemusíš ke svýmu otci.
Mám moc práce se záznamem setkání.
- Pro jakou skupinu? - Nevím.
63, 64, 65. Pokračuj, Marie. Honem.
Dokázala si to, Marie. 4.08. Máš kvalifikaci do Portugalska, zatraceně!
- Co se děje? - Mohla jsem vyhrát.
O to dneska nejde.
I tak, Anja je 29. A je třikrát mistryní Belgie. Co jsi čekala?
- Za dva, tři roky... - Mohla sem vyhrát dneska. Špatně jsem odstartovala.
A? Je ti 22, Marie.
Nemůžeš vyhrát vždycky.
Takhle se do 24 zničíš.
Nevím, co s tebou je, Marie.
Jsi pořád nespokojená.
Mám být teda typická Vlámka a spokojit se s druhým místem?
Kašlu na tebe, Marie!
- Ahoj! - Ahoj!
Skvělý závod. A kvalifikovala ses.
- Ano. - Gratuluju. To je dobrý, ne?
- Jak se dostaneš domů? - Pojedu autobusem.
Tak já tě odvezu.
- Můžeš zastavit tamhle. - Tady?
Počkej chvilku.
Tady. Můžeš mi kdykoliv zavolat, když budeš chtít koupit auto, nebo cokoliv.
- Díky. - Jmenuju se Bobby.
Já Marie.
- Díky, že ses přišel podívat. - To je v pohodě.
Ahoj.
Máte pěkné kotníky.
Hodně hořčíku, málo železa. Nemáš dobrou krev.
- Co to způsobilo? Vir? - Vir, chronická únava, FAS.
Musíme provést další krevní testy. Ale tvůj imunitní systém je slabý.
Musíš odpočívat.
Nemůže. Za tři týdny jeden na Evropský šampionát.
Nerada to uslyšíš, Marie, ale na to zapomeň.
Minimálně měsíc nemůžeš dělat nic.
Do hajzlu!
- Co když se budu za 2 týdny cítit líp? - Jsi úplně vyčerpaná.
Měla jsi jen troje měsíčky za rok. Poslední před deseti týdny.
Spousta vrcholových atletek má tenhle problém.
Možná. Ale pokud bude pokračovat, nebude mít nikdy děti.
Je to tvoje chyba.
- Moc na ní tlačíš. - Má profesionální trénink.
- Je to moje chyba. - To není pravda. Jsi pořád dítě.
Udělám to!
- Můžu to pořád dělat sama! - Udělám to já.
Neznám nikoho, kdo bydlí V Left Bank.
Moje babička je tam správcová. Takže mám dobrý nájem.
- Tudy? - Ne, tudy.
Páni, to je velkej obývák!
Ještě to není dozařízený. Jsem tu jen měsíc.
To jsou moji rodiče.
Můj otec byl děkan ve svazu lučištníků stejně, jako teď já.
Tvůj otec na tebe musí být pyšný.
Moji rodiče zemřeli, když mi bylo 15. Při autonehodě.
To je mi líto.
To je dobrý.
Přinesu něco k pití.
Jen mi dej vědět, až budeš chtít vzít domů.
Jsem opravdu rád, že jsi tady, Marie.
Já taky.
Můžeš tady zůstat, kdy budeš chtít. Než ti bude líp.
Já nevím.
- Co děláš? - Jdu koupit pár rohlíků.
- Znamená to, že zůstaneš? - Nebudeme to teď řešit!
- Jasně, že ne. Jsi na prázdninách. - V Left Bank.
- Za chvíli jsme zpátky. - Dobře.
Tady Bieke.
Ahoj, mami, to jsem já. Vím, že jsem měla zavolat, ale...
jen jsem strávila noc u kamaráda. Myslím, že tam chvíli zůstanu.
Ale pak se stavím. Dobře? Ahoj.
Mám dopis pro Hellu Govaertsovou, schránka 16.
Ale je na ní napsáno Robert D´Hondt. Nevíš, jestli, no...?
- Asi je to předešlý nájemník. - A bylo to posláno sem!
Hej!
Počkej! Počkej!
Kurva!
- Co děláš? Bydlíš tady? - Ano.
S Bobbym. Bobby D´Hondt.
Byt 12.
To je fajn. Fajn. S Bobbym!
Čekal bych, že si Bobby najde někoho jinýho.
Je fajn, že patříš k nám.
Jsou tu různý typy.
Hej! Ty!
- Nechala si je ve schránce. - Díky.
- Ahoj. - Bydlí tu podivní lidé!
To je Left Bank, drahoušku.
Zavolal jsem, že jsem nemocnej. Vyjdeme si?
Je pravda, že jsi byla pátá na Juniorským světovým šampionátu?
Doufala jsem v bronz.
- Byla si pátá na světě. - Ano.
- Ale to nikdo neví. - Úžasný...
Jistě, ty taky... cítíš, že ti schází věci.
Víš, že se někde mají lidi skvěle,
ale ty nikdy nebudeš mezi nima.
Myslím, že to cítí každý z naší generace.
Jo...
Vlastně můžu dělat jenom věci, který už nikdo jinej nechce dělat.
- Je to pravda! - Chudinko!
- Zatraceně! - Sedm. To je limit!
Co? Co je to za hloupou hru?
Ahoj, mami.
- Počkej. - Přišla jsem si jen pro pár věcí.
- Marie. - Převlíknu se, mami.
- Znáte se dlouho? - Chvíli.
- Co děláš, Bobby? - Prodávám auta.
- Auta? - Ano.
Nikdy by mě nenapadlo, že máte obchod pro vegetariány.
Proč ne?
Ti lidé vypadají většinou jednotvárně a zamračeně.
- Vy vypadáte opravdu dobře. - Díky.
Právě se navzájem poznáváme.
- Dobře, brzy se uvidíme. - Nezeptáš se, jestli mi to nevadí?
Pokud budu trávit měsíc tady nicneděláním, obě se zblázníme, mami!
Jdeme.
Rád jsem vás poznal. Mějte se.
- Ahoj. - Ahoj, Bobby.
Ahoj, babi.
- Přišel jsem pro náhradní klíče pro Marii. - Pojď dál.
- Sedni si. - Nemám čas. Přišel jsem si jen pro klíče.
- Bonbón? - Jen klíče, babi.
Běháte, že? Řekl mi toho o vás hodně.
Ano, máš zavolat Krabbeke Slijke ohledně hostině.
Dobře, udělám to.
Říká, že všechny ostatní dívky jsou jako těžký dieselový vlak, v porovnání s vámi.
Zabafají a vyfouknou. Páru!
Říká, ´´Marie je, jako ty vlaky v Japonsku.
´´Prolétnou krajinou.
V rychlosti 300 km za hodinu. Vznášejí se ve vzduchu.´´
- Opatrujte se, ptáčku. - Marie je nemocná, babi.
- Snažím se jí to nepřipomínat. - Promiň, Marie.
- To je dobrý. - Neměla jsem to říkat.
Ale brzy vám tu bude líp.
Musím jít do práce.
- Ahoj. - Ahoj.
Nerušíme vás? Pokud ano, klidně to řekněte.
- Ne, ne. - Jsme vaši sousedé.
Udělala jsem trochu víc džusu, a je mi líto ho vyhodit.
To je od vás velice milé.
- Nechcete jít dál? - Tak jen na chvíli.
Nech to být, Katrien. Sedni si.
Máte adresu Helly, která tu žila? Přišel jí dopis.
- Vy to nevíte? - Co?
- Hella zmizela. - Jak to myslíte, zmizela?
Jednoho dne byla prostě pryč.
Byla tu policie. Ptali se nás na různé otázky ohledně ní, ale...
Moc jsme se neznali.
Když se někdo přistěhuje do bytu po někom, kdo zmizel, je zvláštní.
Nikdy nevíte, kdy se vrátí.
- Od té doby jste o ní nic neslyšela? - Ne.
Počkejte chvíli. Zůstaň tady.
Tady máš.
To je číslo jejího přítele. Dirka.
Říkal, ať mu zavoláme, když jí něco přijde.
Upřímně... nerada volám a ten Dirk...
Něco se mi na něm nezdálo.
Co je v té krabici?
Nevím. Šla jsem se podívat, co jsem slyšela, že je to znova pronajatý,
a našla tohle.
Bylo to pod dřezem.
No, měly bychom jít.
- Pozdrav Marii. - Ahoj.
- Dobře, ahoj, Katrien.
- Ahoj, zlato! - Nedělej to, Bobby!
Koupil jsem na večer ústřice.
Nevypadáš, že mě ráda vidíš.
Věděl jsi, že bývalá nájemnice zmizela?
- A co s tím? - Věděl jsi to
- Ano. Proto to bylo volný. - A nic jsi neřekl?
Jaký by v tom byl rozdíl, kdyby jí srazilo auto, nebo se utopila?
- Sehnal jsem to levně. - Nechápu tvůj postoj.
Co to má znamenat?
To je poprvý, co jsem někomu koupil květiny.
Pěkný, viď?
Večer hraje dobrá skupina, pokud chceš jít.
Můj táta hraje na basu.
- Vážně? - Ano, vážně.
Tady.
Teď pracuje hlavně ve studiu, ale v roce 1978 pomáhal Johnnymu Hallidayovi.
Fakt?!
- To jsi ty? - Ano.
Moji rodiče se rozvedli.
Máma říká, že muži nesnesou vedle sebe silné ženy.
Upřímně, myslím si, že muži prostě nesnesou mou mámu.
Chybí ti rodiče?
Ano, ale myslím, že se vrátí a budou mít lepší život.
- Fakt? Vážně tomu věříš? - Naprosto.
- Že se lidi vrací? - Ano. Mají šanci udělat to líp. Tady.
Podívej.
To je drak, kousající se do svého ocasu.
Každý začátek je nový konec.
- To je Dirk? - Ano.
Bydlím v bytě, kde bydlela Hella Govaerts.
- Přišel jí dopis. - Je na něm, od koho je?
Ano, archívy Antwerp Gazette.
Mám to otevřít?
- Ano, dobře. - Fajn.
Uvnitř je fotokopie se známkou.
´´Nalezl jsem tohle o vaší budově. Možná vás to bude zajímat.´´
´´STAVITEL SE MÁLEM UTOPIL V ČERNÉM BAHNĚ´´
Halo?
- Halo? - Taky tu je nějaká její krabice.
- Možná byste se pro ní mohl stavit. - Ne, raději ne. Já...
- Raději ne. Vyhoďte jí. - Dobře.
A raději už mi nevolejte. Dobře?
´´SKLEP 51´´
- Halo? - Ahoj, Bobby.
Ahoj, zlato. Jsem teď u zákazníka. Promiň.
To je dobrý. Zavolám později.
62. Dokážeš to rychleji, Roel.
Ahoj.
- Něco novýho? - Ne, nic nemůžou najít.
Zjevně je to u něčeho takovýho těžký.
Říkají, že budou pokračovat v hledání.
- A jak se cítíš? - Nicnedělání je těžký.
- Kdy odjíždíš do Portugalska? - Za dva týdny.
- Je dobrej? - Ano. Naprosto. Má smlouvu.
Trochu zbrklej, ale to ho naučíme.
Musím jít. Pokud budeš něco potřebovat... dobře?
Nemůžeš spát?
Jsem málo unavená.
Zítra začnu běhat. Trochu.
- Povolil to doktor? - Trochu neuškodí.
- Nebude to dlouho. - Dobře.
- To je chrupavka. - Je to zlé?
Mohlo to být horší. Alespoň není nic zlomenýho.
Ale zabere to dva měsíce, než bude koleno zase v pořádku.
- Dva měsíce? - Chrupavka je jako ložisko v kole.
Pokud se rozbije, netočí se.
Bude to těžký, Marie.
Napíšu ti zprávu
a předepíšu ti rehabilitaci v bazénu.
- Věděla jsi, že nemáš běhat! - Z toho nicnedělání jsem nemohla spát.
Měla sis o tom se mnou promluvit! Tohle není legrace!
- Podívej na to koleno! - Hej, uklidni se, kámo!
Odjíždím do Portugalska. Až se vrátím, tak si vážně promluvíme.
- Sedni si. Polévka už skoro je. - Co tady děláš?
Myslela jsem, že by se ti hodila pomoc.
A slyšela jsem od chiropraktika, že sis poranila koleno.
Od chiropraktika!
A co Bobby? Přijde brzy?
- Nemůžu mu to pořád ohřívat. - Je ve spolku. Nají se tam.
- Měla si to říct. - Měla ses nejdřív ozvat.
- No, na jednoho je tu moc talířů. - Nech to tam, mami.
- Nějak přibíráš. - Celý týdny nic nedělám.
Můžeš se zotavovat doma. Mám práci, ale...
Jako Bobby. Můžu sem tam zaskočit.
To je jediný večer, co tu není.
Je na mě milý. Jsem tu šťastná.
- Tvůj otec by byl na tebe taky. - Co máš proti Bobbymu?
Nic jsem neřekla.
Halo? Ano. Ano, šestnácté patro.
- Kdo to byl? - Někdo jménem Dirk.
Co se děje, Marie?
Mami...
Dirk je přítel té dívky, co tady bydlela a zmizela.
- Mami! - Hej!
- Marie. - To jsem já.
Omlouvám se za ten telefonát. Bylo to trošku těžký...
Ale napadlo mě, že bych si tu krabici vzal.
Přijdu jindy. Nevěděl jsem, že máte návštěvu.
Ne, pojďte dál. Máme víc, než dost.
- Kdy vaše přítelkyně zmizela? - Mami!
- Před osmi měsíci. - Aha. Sedněte si.
Policie řekla, že se ozve během týdne a...
že, jsou určité šance...
No...
Ta nejistota musí být strašná.
Podívejme. Cunnus Diaboli. Tak té jámě říkala církev.
Ďábelská vagína.
Věřili, že ta jáma vede přímo do podzemního světa.
Místní tomu říkali Jáma bílé ženy.
Hella studovala ženskou sexualitu středověku.
Ve středověku byl Left Bank pro vyděděnce z města.
Čarodějnice a gangy. A nakažení.
Dobří lidé se báli Left Banku. Neodvažovali se přiblížit k jámě.
Teď chápu, proč tady pořád cítím tak negativní energii.
- Mami, prosím! - Je to tak.
Taky jí musíš cítit, Marie.
Soused, který mě pouštěl dovnitř říkal,
že spousta lidí tady trpí závratěmi a bolestmi hlavy.
- A zvracením. To je typické. - Máma v takový věci věří.
Ty věci existují, Marie. Ať v ně věříš, nebo ne.
- Omlouvám se za mámu. - Dělej si, co chceš, Marie.
Ale nemyslím si, že bys tady měla dál zůstávat.
Kdo by tady neměl dál zůstávat?
Hej, tady je večírek!
- Zdravím. - Zdravím.
Zdravím cizince v mém domě.
- Rád tě poznávám. - Jsem Dirk. Ahoj.
- Bydlela tu má přítelkyně. - Čím jezdíš? Potřebuješ nový auto?
Nemám auto. Jezdím autobusem, tramvají a tak.
Kvůli prostředí.
Špatná odpověď. Je čas dáti našemu milému kandidátu sbohem.
- Bobby prodává auta. - Stejně už musím jít.
Díky.
- Díky za dobré jídlo. - Ráda jsem vás poznala.
Co tvoje koleno?
Nikam nejdete, že? No tak, dáme si koňak.
- Ne, ráno brzy vstávám. - No tak.
Vidím, že je má dcera v dobrých rukou.
- Polibek mámě. - Dej na sebe pozor, dítě.
Polibek pro mě.
- Tvoje máma mě nemá ráda, co? - Má.
Je jen moc starostlivá.
Může to znít divně...
ale slyšel jsi už o té černé jámě tady ve sklepě?
Ano.
- Slyšel? - Ano.
Jednou přišli dva lidé z výboru a vyčistili jí.
Jak?
No, přišli a celou jí vyklidili.
Pak jí zarovnali.
A jeden řekl druhýmu, ´´Jefe, kam ta jáma zmizela?´´
A Jef řekl, ´´Nevím. Couvni trochu.´´
A... ten náklaďák už nikdy nikdo neviděl.
- Pitomče! - Hej...
´´SAMHAIN, FESTIVAL POSLEDNÍ SKLIZNĚ´´
´´DEN VŠECH SVATÝCH - SAMHAIN FESTIVAL MRTVÝCH A DÉMONŮ´´
- Marie. - Našla jsem toho spousty v knihovně.
Pojď dál, Marie.
Samhain. 1.listopad. Den všech svatých. To je za dva týdny.
- Mohu použít tvou koupelnu? - Ano, jistě. Tamhle.
- Máš jehlu a nit? - Můžeš si půjčit něco od Helly.
Myslím, že máte stejnou velikost.
Všechno je čistý. Minulý týden jsem uklízel.
Přečtu si dole ty knihy.
Asi považovali tu noc Samhaina, jako časovou průrvu.
A ta otevírala průchody do světa duchů.
Ty průchody byly obvykle jeskyně, nebo jámy.
Měla to na sobě, když jsem jí poprvé potkal.
Podívala se na mě a já na ní.
- Sundám to. - Ne, to je dobrý.
Někdo v okresních archívech by mohl vědět, pokud je ta jáma a Samhain ve spojení.
- Bylo to... - Pokusím se něco najít.
Měla na seznamu další knihu. Nevěděla jsem, zda ji přinést.
- Nevěděla jsem, jestli to víte. - Kurva.
´´TĚHOTESNTVÍ PRO PRVORODIČKY´´
- Dělala si něco neobvyklého? - Ne.
Cvičení chiropraktika.
Bolí to?
Jak se cítíš, kromě toho?
Neměla jsem to už dva měsíce a cítím se nemocná.
Udělám krevní zkoušku.
Trochu to píchne.
Podrž si to tu. To je ono.
Dobře.
Pošlu to do laboratoře.
Doufejme, že dostaneme nějaké určité výsledky.
Ale nesmíš se přemáhat, Marie.
- Myslíš, že můžu být těhotná? - Těhotná?
- Máš nechráněný sex? - Ne. Beru prášky.
Myslím, že to je spíš nějaký vir, ale pochybuju, že jsi těhotná.
Dobře.
Ahoj, Marie. Počkej, počkej, počkej.
- To je Vlad. Výbornej kluk. - Už jsme se setkali.
To je moje holka. Stará se o mě dobře.
Vlad je vážně bezva chlap.
Dovážíme ojetý auta z Ruska.
Má konexe.
- Vyděláme spousty peněz. - Takovým lidem se nedá věřit.
Ale dá. Mám z něj dobrý pocit.
Je chytrý. Studuje matematiku.
A omlouvám se. Měl jsem trochu víc dost.
Opravdu se necítím dobře, Bobby.
Něco je... s mým tělem.
To bude dobrý.
Opravdu by mě mrzelo, kdybych už neběhala.
Nezlob se na mě, ale nevypadáš šťastně, ani když běháš.
Upřímně.
Někdy je těch věcí moc.
Někdy si přeju začít úplně od začátku.
Prostě začít od začátku.
Všechno se spraví.
Hej, všechno se spraví.
Pojď sem.
Ahoj, Katrien.
- Kdo ti to dal? - Tvoje máma. Mojí mámě dala taky jeden.
- Přestaň tady pořád chodit, mami! - Je tady tak silná energie.
Nikdy předtím jsem tohle necítila. Přímo tady musí procházet čára.
Jak taková čára vypadá?
Jsou to malé sesuvy, které jsou způsobené malými prameny.
- Mám toho dost. - Žít nad nějakou je šílenství!
- To způsobuje moje bolesti hlavy? - Neposlouchej mou matku, Veerle.
Veerle o tom začala sama.
Měla bys jít domů a ne mě tady kritizovat!
- Už sem nechoď, mami. - Co se tady děje, Marie?
To je strašný! Cítím strašný věci!
Každých sedm let. A brzy se to bude dít znova!
Jsi teď šťastná, mami? Zase jsi středem pozornosti?
Už toho mám dost, mami! Je mi z toho na nic!
Opři se o mě. Pomůžu ti do schodů.
Vlad večer pořádá večírek. Pokud se na to cítíš...
Můžeme si spolu trochu užít.
Každý je osamělý, Marie.
Left Bank má jednu z nejstarších lučištnických spolků v zemi.
Dračí spolek.
Vždycky měli špatnou pověst.
Hostiny spolku se datují z doby před Kristem a bývají 1.listopadu.
Datují se od doby Keltského obřadu oslavujícího Samhain.
Hostina se pořádá každých sedm let.
Ta dívka byla obětována drakovi, který žil v jámě pod zemí.
Všechno mělo silný sexuální podtext.
Typický obřad plodnosti k zajištění jarní plodné půdy.
Zabíjení k udržení života.
- Ahoj, Bobby. - Kde jsi? Přijdu dřív.
- Jsem pořád v archívech s Dirkem. - Byla jsi s ním celý den minulý týden.
- Ne celý den. - Vladův večírek začíná brzy.
Dobře, tak se tam uvidíme, fajn?
- Dobře, ahoj. - Fajn.
- Je Bobby pořád členem spolku? - Ano, je děkan.
Hostina je za osm dní.
Nezačalo tě to zajímat, když jsi slyšela ty příběhy?
Je to jen tradice, Dirku!
Nebo ne?
Vím, že to zní hloupě, Marie, ale...
myslím, že bude lepší, když pojedeš domů, než proběhne Samhain.
- Nevrátím se k mámě. - A co u mě?
Mám volný pokoj.
Upřímně, mám z toho opravdu špatný pocit.
- Opravdu se o mě bojíš, co? - To je normální.
Promiň.
Díky, že jsi mě doprovodil domů.
- Ahoj, Marie. Jsem rád, že jsi přišla. - Kde je Bobby?
- Bobby odešel pro nějaký pití. - Řekni mu, že jsem tady byla. Dobře?
Ne, ne, ne, nechoď. Tady, dej si koktejl.
Hej, je to dobrá akce, co?
- Říkají mi Krabbeke Slijk. - Naser si!
Nevím, proč tady zůstávám.
Vážně jsi Vladova sestřenice?
Měla by sis vytrhnout ten chlup. Fakt to není sexy.
Promiň.
Obsazeno.
Vydrž!
A teď táhni. Táhni, táhni. Pozor.
Ano, to je ono.
To je ono. A teď...
Hej, viděl jsi to. parádní trefa.
- Tady je. Začal jsem se bát. - Ano, to vidím.
Nelíbí se mi, že trávíš tolik času s Dirkem.
Díky němu jeho přítelkyně zmizela.
- Pomáhá mi s pátráním. - Pátrání!
Do černé jámy, která je ve sklepě. Seš posedlá!
Černá jáma? To chci vidět.
To nejde, sklep je uzamčený. Opravdu.
Tady?
Páni, cítím gravitaci!
Cítím to!
- Seš blázen, Vlade. - Dunja.
- Vrať mi mou botu. - Vezmi si jí.
Seru na ní!
Mizím odsud.
- Halo? - Tady je Antwerpská policie.
Hledáme Marii Wuytsovou. Je tam s vámi?
Ano. Předám. Policie.
- Halo? - Marie?
Našli jsme na okraji lesa ženu.
Myslíme, že by to mohla být vaše matka.
Vím, že to není dobré pro tvoje zdraví.
Je mi to moc líto, Marie.
Chci říct... naposledy, co ses s ní viděla, jste se pohádaly.
Nikdy na ní nepřestaň myslet.
- Pusť jí, Dirku. - Nech mě být.
Bobby!
- Promiň, promiň. - No tak! Klid, klid!
- Podívám se, Dirku. Klid! - Pojď sem.
- Měl by ses stydět! - Tvoje chování je hnusný, Bobby!
- To je dobrý, to je dobrý! - No tak.
- Díky, tati. - Můžu chvíli zůstat, jestli chceš.
Ne, to je dobrý. V pohodě.
Cokoliv se stane, zavolej mi, dobře?
´´KAŽDÝCH 7 LET. VELICE NEJASNĚ ALE DĚSÍ MĚ TO. S LÁSKOU, DIRK.´´
´´DVACETILETÁ DÍVKA UTONULA V JEZEŘE SAMHAIN 1986´´
´´KOHO JEŠTĚ SÁRA VIDĚLA?´´
´´...LEFT BANK.´´
- Právě čtu ty články, Dirku. - Jsem v klubu spolku.
Musíš sem přijít. Hned. Tohle musíš vidět sama.
- Musíš to vidět. Pospěš si. - Musím zavěsit.
Marie!
Marie, musím s tebou mluvit.
Dirk van Biesbeck. Prosím, zanechte vzkaz.
´´ANTWERPSKÝ LUČIŠTNÍK NA ŠAMPIONÁTU V ROCE ´65´´
´´ROBERT D´HONDT VÍTĚZ LUKOSTŘELBY V ROCE 1938´´
´´DÍVKA UMÍRÁ. VŮDCE SPOLKU OBVINĚN.´´
Kurva!
´´VŮDCE SPOLKU ZMIZEL Z VĚZENÍ´´
Znám tě.
Byla si na Vladově večírku.
- Hledá tě Bobby. - Díky. Zavolám mu.
Nebude se mu líbit fakt, že prohledáváš ty záznamy.
Co? Neřekneš mu to, ne?
Zastav jí!
Proklínám tě, ty děvko!
Kurva!
Máme ještě hodinu a půl. Chceš se napít?
Chceš pití?
Seš blázen!
Musíš mi věřit, Marie.
Říkala jsi, že chceš začít znova. Od začátku.
Nebo ne?
Udělám tě šťastnou. Dám to do pořádku.
- Rozvaž mě. - Nemůžu.
- Bobby... - Ahoj, Vlade, jak to jde, kámo?
Utekla.
No, na ženy musíš být přísný, ale, no...
není to trochu moc?
Kurva!
- Halo? - Dobrý večer, tady je Antwerpská policie.
- Můžeme dovnitř? - Šestnácté patro.
Musíš mi pomoct, Vlade. Polož to. Honem.
- Nechcete pivo? - Ne, díky.
- Znáte Dirka van Biesbecka? - Ne.
Tenhle Dirk. Přátelí se s mou přítelkyní.
- Marie Wuytsová? - Ano.
Její sousedé nám řekli, že tady teď bydlí.
- Můžeme s ní mluvit? - Ona je... je dneska u svého otce.
Někdo našel v lese Dirkův plášť.
Peněženka a mobil byly pořád v něm.
To měl štěstí.
- Ten plášť byl od krve. - Do hajzlu!
Dirkovy poslední dvě zmeškané hovory byly od Marie.
Nevíte, proč s ním chtěla mluvit?
Možná mu chtěla vrátit svetr. Nechal ho tady.
Je to fajn kluk. Neznám ho moc dobře, ale je slušný.
Marie mu nechala na telefonu zprávu.
´´Jsem vyděšená.´´
´´Doufám, že jsi stále v klubu. Jsem vážně vyděšená.´´
- Nevíte, co to znamená? - Ne, ne.
- Mohu vidět vaše doklady? - Jistě.
- Pomalu. - Je to jen peněženka, důstojníku.
Tady máte.
Mohu vidět váš průkaz, prosím?
- Nemám ho. - A jiné doklady? Řidičák?
Nevěřím dokladům.
Jsem anarchista.
- Dobře, musím už jít. - Tak zatím, Tome.
Hej, klídek!
- Co se děje, strážníku? - Měla byste se vrátit dovnitř, paní.
- Co se děje, Bobby? - Budu v pohodě, babi.
Má Marii svázanou ve svý ložnici.
Zavolám pro pomoc.
Bobby?
Prosím, Bobby.
Miluje tě, Marie.
Tohle je oběť lásky.
Hleďte, oltář začátku a konce.
A začátku.
To je krásný dítě! Je to holčička.
Tady máte! Vezměte si jí.
Jak jí budeš říkat, Hello?
- Marie. - To je pěkné jméno.
Vidím, že budete opravdu šťastní.