Hallo! Hallo! Tusen takk. Tusen takk.
Veldig snilt av dere. Takk.
Hallo, og velkommen til programmet!
Hei, alle sammen, det er bare 12 dager til jul.
Jeg vet det! Og jeg har en tidlig gave.
Fem gjester som prater. Vi har noen flotte gjester i kveld.
Den fantastiske JADE synger for oss senere.
Hun skal synge sin siste singel, "Church".
Og det er enda en bred kirke på sofaen min i kveld.
Som 18-åring ble han den yngste motedirektøren-
-i et internasjonalt blad,-
-før han omformet britiske Vogue som sjefredaktør.
Nå lanserer han sitt eget blad, 72.
Det er Edward Enninful.
Her er han!
Hallo! Hyggelig å se deg. Velkommen tilbake!
Sett deg, Mr. Enninful.
Dette komediegeniet har skapt ikoniske karakterer-
-som Johnny English, Edmund Blackadder og Mr. Bean.
Han er nå aktuell med den nye Netflix-serien Mannen og babyen.
Det er den store Rowan Atkinson!
Ja! Hyggelig å se deg. Sett deg.
-Ja! -Godt å se deg.
Han er en av sin generasjons mest geniale skuespillere.
Stjernen i Wonka, episke Dune-
-og Bob Dylan-biografien A Completely Unknown.
Hans siste film heter Marty Supreme.
Det er Timothée Chalamet!
Hallo! Hyggelig å se deg. Sett deg.
Hun er den Oscar-vinnende stjernen fra Tilbake til Howard's End,-
-Fornuft og følelser, Love Actually og fantastiske Nanny McPhee.
Nå er hun etterforsker i Down Cemetery Road.
Det er dame Emma Thompson!
-Hallo! Godt å se deg! -Har jeg gått for langt?
Du ser flott ut. Som alltid.
-Kjære! -Kjære.
Ja, mote på enden.
Velkommen tilbake til alle.
-Ja. -En sjelden tid.
Mange forbindelser på sofaen i kveld.
Emma Thompson var selvsagt i britiske Vogue.
-Ja, jeg husker det. -Likte du...
Jeg så ut som en eldre bordelleier i Berlin på 1920-tallet.
Tusen takk, Edward!
Du tror kanskje hun overdriver. Vi har et bilde.
-Vi har et bilde. -Det er Tonto, ikke sant?
-Valgte du disse klærne, Edward? -Hun skulle være dronning Boudicca!
Ingen sa det til meg!
Det kjørte brannbiler forbi, og folk sa: "Hva er du utkledd som?"
Det er veldig fint.
Timothée, du jobbet med den store Rowan Atkinson.
-Ja, på Wonka. -Ja visst.
-Ja. Ja. -Wonka.
Si det sånn. "Wonka".
For hvis det beveger seg vagt mot en annen vokal,-
-er det et helt annet ord.
Jeg advarer deg, for det var litt "Wonka",-
-og jeg tenkte at det var nære på.
-Det blir sensurert. -Og du spiller Fader Julius.
Men utenfor skjermen ga du Timothée råd, hører jeg.
Han ga meg gode råd. Han ga meg råd om dyre biler.
Rowan er en utrolig bilsamler. Jeg tok kontakt med ham.
Jeg har ennå ikke kjøpt bil.
Og referansene han ga meg var langt over mitt nivå.
Jeg trodde ikke det, så jeg er lei for at de var det.
Da du var rundt 20, ga du meg skyss i en Aston Martin.
-Bra. -Jeg var rundt 20, du var 22.
-Jøss. -Noe sånt.
Du hadde en Aston Martin da.
-Som 22-åring? -Ja. Ja, jeg tror det.
Se for dere forsikringen!
Det var den eneste grunnen til at jeg begynte i underholdningsbransjen.
-Og jeg kjøpte en, ganske ung. -Ja, veldig ung.
Og hvordan følte du deg i opplevelsen? Gikk det bra?
Jeg tenkte, for å være ærlig: "Row, for en dust!"
Jeg beklager. Jeg var ganske...
Jeg var litt rar på den tiden. Jeg tenkte bare: "Hvorfor har du..."
-"Hvorfor har du en så stor bil?" -Hvorfor var du i bilen hans?
Fordi vi har kjent hverandre siden vi var rundt ti.
-Men det var platonisk? -Det var platonisk, er jeg redd.
-Ja. Jeg lå ikke med ham. -Ja. Ja.
-Du er glad nå, Rowan! -Ja. Jeg retter opp i ting!
Det andre som knytter Emma og Rowan sammen, er at dere var med...
Er det din favorittjulefilm?
Love Actually. For en perle!
Ja. Jeg så den på nytt i går kveld,-
-og det er en komplisert, etisk historie.
-Ja. -Dere løser konflikten lett.
Synes du det? Ikke jeg.
Når han går av flyet, Alan Rickman, måtte han hvile i fred,-
-han spiller mannen min... Jeg tror du bare vet-
-at det aldri blir det samme igjen, det er greia.
Men dere var i samme scene.
-Ja. Jeg husker ikke. -Du pakker inn det smykket.
Ja, nettopp. Men jeg tror...
Dette er problemet med å ikke se på filmer.
Å prøve å huske historien.
-Du jobber på Selfridge's. -Ja.
Jeg var der hele natten med Alan Rickman.
Vi var alle på Selfridge's.
Og Alan Rickman var ganske irritert over det.
Han ville ikke være oppe hele natten.
Vi måtte filme om natten. De lot oss ikke filme om dagen.
Så vi måtte late som det var dagen. Og han var ganske hissig.
Ja, mens jeg bare shoppet litt.
-Ja. -Jeg la mye til side.
-"Shoppet"! -Butikktyveri.
Hva var stemningen? Var det anspent etter bilopplevelsen?
-Flere år tidligere? -Nei, da hadde vi...
-Vi kanaliserte dusten! -Jeg er lei for det, Rowan.
Jeg mente ikke å være uhøflig. Men da var jeg bare 22.
-Ja. -Du må tilgi.
-Jeg ble ganske såret. -Tilgi og glem, kjære.
Ja. Edward Enninful, flott å ha deg her.
Du er moteekspert, men selv du har dårlige motedager.
-Fortell oss om OBE-en din. -Herregud!
Dere har begge vært på slottet.
Ja, jeg fikk OBE-en.
Jeg gikk inn på slottet, Buckingham Palace, så stolt.
Familien min. Det er noe med den dagen, ikke sant?
Du går inn i det røde rommet, og prinsesse Anne er der.
Jeg kom inn i rommet og innså at jeg måtte gå baklengs.
Den morgenen fikk jeg en ny Alexander McQueen-dress.
Men de glemte bukseselene.
Så jeg kjøpte et par strømper.
Festet den. Det gikk bra. Så kom jeg dit.
Jeg får medaljen, og buksene mine begynner å sige.
Og jeg må gå baklengs. Og jeg går baklengs, bokstavelig talt livredd.
Jeg vil ikke være Edward Enninful som viste rumpa på slottet!
Så jeg klarte å gå sakte tilbake,-
-tok skoene mine og løp ut!
Og du ser det, er buksene bokstavelig talt...
På bildet tror jeg Naomi Campbell holder buksene dine oppe!
-Det er så kult! -De ser veldig posete ut!
Jeg var nesten ferdig.
Strømpene ble ikke et bra belte.
La oss begynne. Emmas siste verk er en thriller.
Den heter Down Cemetery Road.
Alle episodene er tilgjengelige nå på Apple TV.
Dette er fra Mick Herron-romanen. Han som skrev Slow Horses.
Da de kom til deg med denne, kjente du til boken.
Ja, for jeg har alltid elsket Mick.
Jeg fant ham i min lokale bokhandel i 2015 og kjøpte denne boken.
Jeg elsker thrillere, jeg har alltid lest dem.
Jeg syntes at det var en god thriller.
Og så begynte jeg å le, for den er veldig morsom.
Og han fortalte meg senere at da han først sendte Cemetery Road,-
-Zoe Boehm-thrillerne og Slough House-thrillerne til forleggerne,-
-var de veldig forvirret, for de sa: Er det en thriller eller en komedie?
For merkelig nok, i dette landet, som er det morsomste på planeten,-
-takler ikke folk at du blander komedie med noe annet.
Det bare må være separat.
Men han er fryktelig morsom.
Og for folk som ikke har lest bøkene:
Zoe Boehm, fortell oss om henne, hva skjer?
Hun er en rå, veldig tøff privatetterforsker.
Privatetterforsker. Hadde nok en fæl barndom,-
-med en forelder som aldri gir deg støtte og ikke tror på deg.
Så hun har veldig lave forventninger.
Enkelte i publikum vet garantert hva jeg mener.
Der du bare sier: "Nei, jeg forventer ikke mye."
Så hun er ganske tøff. Ganske medfølende.
Jeg hadde et flott bånd med Ruth Wilson, motspilleren min.
Der er hun. Vi hadde det fantastisk, og jeg elsker henne.
Hun er en god avatar, for hun har bestemt seg for å ikke være snill.
Hun må ikke være en snill jente. Hun må ikke liste seg-
-rundt folk gjennom livet og alltid være snill.
Jeg må alltid være så jævla snill! Jeg er så lei av det!
Hvorfor må vi gjøre det hele tiden? Hvorfor?
Mange kvinner i publikum tenker: "Ja".
Jeg vet dere forstår, så ikke lat som om dere ikke gjør det!
Uansett, Zoe gjør ikke det. Hun er ikke en som angrer, kan vi si.
Dette er deg som Zoe Boehm-
-som møter Sarah, spilt av Ruth Wilson, for aller første gang.
Vel, vel, vel! En kunde.
Eller har du kjørt feil på vei til ostebutikken?
Døren var åpen. Jeg ser etter Joseph Silverman.
La meg gjette, du har en mann, han har en sekretær, brenner tampen?
-Nei. Er sekretærer enda en greie? -Ok, vel, ikke en sekretær.
Personlig assistent.
Du virker som typen som har en klåfingret ektemann.
-Hva slags type er det? -Blåøyd og hjelpeløs.
-Du virker som en kødd! -Jeg føler meg sett.
-Hei, jeg er Zoe Boehm. -Sarah, Trafford.
Slutt, alle sammen!
For å komme inn i rollen som Zoe Boehm, utseendet og alt,-
-brukte du en yngre versjon av deg selv.
Ja. Hun slo meg som en...
Du vil forstå, Rowan,-
-jeg tror ikke Edward, for du er yngre.
Og du vil ikke forstå! Kjære lille venn!
Men jeg vokste opp i Camden Town i London, som var tøft.
Skolen jeg gikk på, Camden pikeskole, en fantastisk skole...
Men ganske tidlig i utdannelsen av kvinner...
Jeg ble født i 1959, vi hadde så vidt fått stemmerett.
Så jenteskoler...
For eksempel, rundt bakporten,-
-var det alltid en fyr i frakk som blottet seg.
-Jøss! -Skjer det fortsatt?
-Jeg vet ikke. -Jeg har ikke gjort det på lenge!
Ikke. Men vi vokste opp i et skittent London.
Jeg ser på Zoe som en del av den sotete fortiden.
Da det fortsatt var tåke og skitt.
Og mye aggresjon, faktisk, men også ganske mye fellesskap.
Og Zoe mangler forfengelighet.
-Hva mener du? -Vel, håret...
Du er veldig frisert i kveld.
I kveld, ja, men det er lagt mye arbeid i dette.
Det er to personer der bak som bare drypper.
De har gjort så mye arbeid! Jeg synes det er greit.
Nei, det ser bra ut. Det ser bra ut.
Apropos, Timothée, hva skjedde med de vakre Chalamet-lokkene?
Alle er borte. De har blitt stjålet.
-Hvor lenge har de vært borte? -Siden 25. juni.
-La du dem ut på eBay? -Nei, det gjorde jeg ikke!
Noen kunne ha stappet en pute med dem og tjent mye penger.
Ja. Det tenkte jeg ikke på.
Kastet de bare Chalamet-lokkene?
Det var til en film, Dune: Part Three.
Og det skulle være et fint karakterskifte.
Og jeg spiller at jeg har blitt 15, 20 år eldre.
Så vi tok en tre millimeters hårklipp.
Regissøren ville ha mer, 1,5.
Så tok vi en, og jeg tryglet ham: "Vær så snill!"
Håret... Man er knyttet til det!
Disse folliklene som vokser ut av hodene våre.
Samson. Ikke sant?
Håret ditt inneholder kreftene dine.
-Det var nytt. -Samson og Dalila.
Hun snauklippet ham og tok all kraften hans.
Jeg aner ikke hva du snakker om.
Jeg skal spandere margaritaer på deg etter dette.
Jeg skal fortelle historier om hår.
Men du har rett, det er en mektig ting.
Margaritaer og Bibelen med Timothée!
-Det er en flott kombinasjon. -Down Cemetery Road.
Jeg er overrasket over at dette er din første kule action-greie.
Ja. Noe som viser seg at i en alder av 66 var en veldig dum idé.
Hva kan jeg si? Knærne mine blir aldri de samme igjen.
Hvorfor gjør folk det? Jeg vet ikke.
Jeg har ringt venner som er actionhelter og sagt:
"Hvordan lever dere fortsatt?" Og de sa: "Mange operasjoner."
Ja, nettopp! Så jeg tenker: Hvorfor leste jeg det ikke ordentlig?
Men det står ikke i boken, så du får sidene senere.
"Hun dratt ut av en rotteinfisert tunnel etter føttene baklengs..."
"Sprengt på en strand..."
Vent litt!
Det står ikke i boken. Ingen sa det.
Rowan, tingene du har gjort, de var så fysiske.
-Ja. Noen ganger, ja. -Går de over til stunt?
Må andre gjøre ting for deg?
Ja. Ikke kjøringen. Jeg kjører selv.
-Ja. Ja, for en dust. -For en dust.
Jeg er på Rowan-laget. Det er det kuleste noensinne.
Tim, det er veldig søtt. Nei, jeg må opprettholde ryktet mitt som en dust.
Og ja, bevare det. Men generelt sett, ja.
Jeg lagde en film for en stund siden som het Mr. Beans ferie.
-Ja. -Takk.
-Og... -Du var så avslappet.
"Jeg lagde en film som het Mr. Bean..."
For han ville sett enda dummere ut om han sa:
"Selvsagt kjenner dere til Mr. Beans ferie."
Jeg prøver å redusere duste-kvoten så mye jeg kan.
Vi fikk en idé om at Mr. Bean skulle kjøre forbi syklister.
Og uansett hvor sakte vi fikk dem til å sykle,-
-syntes jeg det var vanskelig.
-Vi tok flere opptak. -Der er du.
Der er det. Jeg prøvde å sykle forbi syklistene.
Jeg gjorde det på ordentlig. Det var da CGI var mindre tilgjengelig.
Men etter andre tagning var jeg helt død.
Gjorde du det flere ganger?
Ja, vi gjorde det flere ganger, men...
Og de kjørte bare i 30 kilometer i timen,-
-men det kan se ut-
-som om de sykler fortere om kameraet følger dem.
Så jeg bare holdt ut. Men etter et par opptak var jeg død.
-Men jeg overlevde. -Det gjorde du.
Du er virkelig Jacques Tati, Row. Det slo meg plutselig...
-Dette var hans verden. -Nettopp.
-Takk. -Ja, fint kompliment.
-Et fint kompliment. -Du kan ta det.
For jeg har vært veldig frekk, men nå vil jeg gjøre det godt igjen.
Å sitte mellom dere i denne helbredende energien.
Tilbake til Down Cemetery Road, har du en spennende kunngjøring?
Vel, ja. Vi skal gjøre en sesong til.
Utmerket.
Jeg ble ferdig med den første i går kveld, så jeg er glad.
Veldig bra. Bare en påminnelse om at første sesong-
-er på Apple TV nå. Tusen takk, Emma Thompson!
Kveldens store film kommer fra Timothée Chalamet.
Den heter Marty Supreme.
Den kommer på kino i Storbritannia og Irland fra 26. desember,-
-og her er et glimt av traileren.
Mye står på spill her.
-Var det morsomt? -Jeg ler nervøst av og til.
-Er det Mauser? -Tusen takk.
Vi tror på deg.
Jeg river av det øyenbrynet i pannen hans.
Vil du bli fysisk, som en ape?
-Han venter. -Sett deg i bilen!
Har du noen gang tenkt på hva du gjør mot meg?
Gi oss pengene våre!
Snart stirrer jeg på deg fra forsiden av en Wheaties-eske.
-Tror du det er så enkelt? -Ja, det gjør jeg.
-Den ser så bra ut. -Marty Supreme er filmen.
Hovedoverskriften her er at du er forbløffende i filmen.
Fortell oss om Marty Supreme, hvem er Marty Supreme?
Marty Supreme er en film om den fiktive Marty Mauser,-
-løst inspirert av den virkelige Marty Reisman,-
-som var en bordtennislegende i New York på 1950-tallet.
Filmen handler om jakten på en drøm, om ambisjoner,-
-om å følge hjertet,-
-og jeg tror det er en viktig film å gi ut nå,-
-på den måten at vi lever i en mørk tid.
Spesielt om du er ung. Jeg håper filmen kan fungere som motgift.
Ikke sant? Og selv om metaforen er bordtennis, som kanskje er uvanlig,-
-handler det til om å drømme stort. Det er filmens slagord.
Og det jeg likte med den, er at han drømmer stort-
-og han er en svindler, og det er et svindler-element,-
-men det er basert på talent.
Ja, han er den beste i verden. Eller tror han er best i verden.
Det som begynner som en bordtennisfilm,-
-utvikler seg til en ransfilm og lander på et veldig menneskelig sted.
Jeg var i Brasil i forrige uke. Vi hadde premiere i LA nylig.
Jeg er så glad for å være her-
-og snakke om den med dere.
Marty Supreme kommer ut andre juledag.
Det er lett å huske. Men virkelig...
Andre juledag, veldig bra.
Ja. 26. desember, nettopp. Det handlet ikke om å slåss.
Det var en forferdelig vits. Så...
Og dette er en indiefilm, finansiert av A24,-
-et produksjonsselskap i USA.
Så om du liker originale filmer, om du er lei av å se nye versjoner-
-av storfilmer, mange av dem har jeg vært en del av...
Her er det. Og jeg kan ikke si det nok, Marty Supreme, andre juledag.
Bra for deg, ja!
Ja.
Det er en rar ting å si, for filmens skala var veldig stor,-
-og det jeg syntes var fantastisk, rollebesetningen, alle sammen,-
-det er ikke én statist du føler ikke ble valgt ut.
Alle har et interessant ansikt og utseende.
Vi hadde en utrolig detaljorientert regissør, Josh Safdie.
Han refererte til Abel Ferrara, de tidlige Scorsese-filmene.
Josh regisserte Uncut Gems med Adam Sandler.
Good Time med Storbritannias egen Robert Pattinson.
Jeg trodde det ville bli mer...
-Ikke populær... -Fortell aldri at det skjedde.
-Ja. -"Jeg sa navnet ditt, og ingenting!"
Ja. Det er ikke sant.
Forresten, Rob, hvis du ser på dette: Jeg "plugget" det ikke nok.
Twilights Robert Pattinson!
De elsker ham.
Og regissøren, hva ville han bruke,-
-litt som at Emma brukte sitt yngre jeg:
Brukte du ditt yngre jeg?
-Vel... -Da du var fem?
-Han er veldig ung allerede. -Tanken var...
Josh er fra New York, jeg er fra Hell's Kitchen.
Du vokser opp i en boks på mange måter.
Du har på deg din personlighet. Dristighet kan være personlighet.
Det er rustning, ermer, og jeg solgte modifiserte PlayStation-kontroller.
Jeg var på T-banen og sang den franske nasjonalsangen.
Jeg var en merkelig ungdom. Det var derfor jeg landet her.
Rett på Graham Nortons sofa.
-Ja. -Det var ikke tid til å lese Bibelen!
Men, du vet, så...
Og tanken på at du er sånn... Så Marty Supreme,-
-rollefiguren, har en slags enestående visjon-
-og en slags selvtillit, urokkelig selvtillit.
Og så hørte jeg deg, da du tok imot-
-SAG-prisen for rollen som Bob Dylan...
i talen din sa du at du jakter på storhet.
Du snakket om denne filmen. Bruker du Marty Supremes visjon?
Det var to måneder etter innspillingen.
-Var det? -Jeg var fortsatt i den...
Det er ikke på en pretensiøs måte.
Men iblant er du i energien, tonen i rollen.
Men det er en flyktig jakt.
Jeg lever i ydmykhet ved siden av dame Emma Thompson-
-og Rowan og Edward.
Takk for den britiske Vogue-forsiden.
Jeg støtter deg. Bob Dylan med krøllete hår.
Når det gjelder å promotere denne filmen,-
-du vil at folk skal se filmen, og du støtter den.
Du har gjort denne PR-kampanjen med alt mulig.
Dette er deg i New York. Hvis folk ikke har sett filmen,-
-er dette Marty Supremes bordtennisball på hodene til folk.
Ja. Kom du på denne ideen?
-Ja, de er vennene mine. -Er de fortsatt vennene dine?
Etter syv, åtte år i Hollywood blir de gamle vennene lei av deg.
-Dette er mine nye venner. -Ja.
Hva annet har du gjort? Er det deg?
Ja, som jeg selvfinansierte. De elsket ikke det.
A24 ba meg la være, men jeg betalte for det.
Det var dyrere enn man skulle tro.
Jeg hadde et helt mannskap. Jeg må...
Du kunne ha kjøpt en av Rowans biler for det. Herregud!
Når du betaler selv, innser du plutselig at det er dyrt.
Dette er dyrt, ja.
Du tar en oransje bordtennisball på hodet.
-Dette er masochisme. -Litt masochistisk.
Vi hadde løvblåsere under.
Det var en spesialeffektsmester.
Jeg burde vite navnet hans.
Jeg satt der med hodet på og fikk blåmerker av ballene.
Jeg tenkte for meg selv at dette er...
"Jeg må utforske dette i privatlivet mitt."
Men alt foregår på 50-tallet,-
-men jakkene og logoen, de har blitt ettertraktede.
Ok. Du må slutte nå. Kom igjen. Han er i merch.
Dette er merch allerede.
Men dette er veldig ettertraktet, alle vil ha denne merchen.
-Visst pokker! -Ja.
Selv moren din. Du la ut en melding fra moren din.
"Kan du sende meg en Marty Supreme-jakke?"
"Gjør det nå, så jeg kan bruke den på premieren. Størrelse small."
Hun ringte meg for to dager siden. Hun sa: "Hei..."
Tonen var... Jeg tenkte: "Hei, hva gjorde jeg galt?"
Hun sa: "La du ut meldingen jeg sendte om jakken?" Jeg sa: "Ja.
Beklager, jeg burde ha spurt."
Hun sa: "Nei da, men hvor er jakken?"
Hun vil ha den. Men jeg må bare si...
De er godt designet. Jeg er stolt av dem.
Men i en tid der overforbruk ikke er chic...
Jeg føler at tanken på denne er det folk har likt.
Når det gjelder å drømme stort og være nådeløs i den jakten.
Den representerer det.
Det er markedsføring. Marty Supreme, andre juledag...
Det er noen hjemme som ikke er flaue over det.
Rowan Atkinson sitter der og tenker at det snart er Mannen og babyen.
"Jeg må virkelig selge den!"
Ja. Jeg må, ja.
Du er veldig flink til det. Du er så flink til det.
Edward, når det gjelder motepromotering,-
-gjorde du det lille ekstra for ditt nye selskap, EE72.
Du bestilte disse, en nydelig grill.
Jeg tenkte du kanskje skulle ha den på i kveld.
Nei, jeg er fra Ladbroke Grove, omtrent som deg.
Vet du hva? Jeg er langt unna, men vi skal bruke den.
Jeg burde ha brukt den i kveld. Skål for Ladbroke Grove, forresten.
Vest-London! En Vest-London-greie.
Det er en bling-versjon av Nanny McPhee, ikke sant?
-Jeg vil virkelig ha en. -Jeg kan skaffe deg...
-Ville du? -Jeg lover.
Marty Supreme, som jeg sa i begynnelsen,-
-opptredenen din er så god.
-og nå har filmen fått tre Golden Globe-nominasjoner.
Beste skuespiller, beste film, beste manus.
Tusen takk.
Gratulerer, og jeg er sikker på at det blir mange flere.
Lykke til med dem alle. Du fortjener all rosen.
Jeg setter pris på det, Graham, takk. Nei, klart.
Jeg må minne folk på det, for de vet det kanskje ikke, Marty Supreme...
-Marty Supreme, andre juledag! -På kino fra...
Andre juledag! Du klarte det, Timothée. Du har solgt den.
Takk, folkens.
-Bare sitt. -Ok.
Rowan Atkinson er tilbake som den uheldige Trevor Bingley.
Vi satser stort, Rowan. I Mannen og babyen.
Den er ute på Netflix nå, og dette er oppfølgeren til Mannen mot bien.
Visste du alltid at det ville komme en til?
-Hvor lang tid tok det? -Nei.
Vi syntes bare det var morsomt-
-å lage en serie om en mann som sitter fast i et hus med en bie.
-Og det var det! -Det viste seg å være en god idé.
Og det var for et par år siden på Netflix,-
-og det gjorde det bra nok til å lage mer.
Så da tenkte vi: "Vel, hva skal vi gjøre?"
"Skal vi lage Mannen mot bien 2? Eller Mannen mot vepsen? Eller..."
Og dette er en juleserie.
Det foregår i julen. Karakteren min er den samme,-
-Trevor Bingley, og han er huspasser.
En motvillig huspasser-
-og absolutt underkvalifisert huspasser, kan man trygt si.
I hvert fall på grunn av hans erfaring i Mannen mot bien.
Uansett, men han klarer å lure til seg enda en jobb.
Denne gangen passer han på en sveitsisk oligarks-
-toppleilighet i Mayfair i London sentrum.
Men av grunner...Jeg burde kanskje ikke forklare hvordan det skjer,-
-men han må ha babyen.
Så han må passe leiligheten, passe på en baby som ikke er hans,-
-og han prøver å finne foreldrene til babyen, men klarer det ikke.
Så han må passe den. Så det er essensen av det.
Vi har et klipp. Dette er deg, som Trevor, ute med babyen din.
Herregud!
-Hallo! God morgen. -Han er så søt!
Hva heter han?
Jesus.
-Hvor gammel er han? -Omtrent tre måneder.
Men han er stor.
Du skulle sett moren hans!
Det er trist at Trevor bare forteller en vits to ganger i året.
Jeg tror det var et av hans forsøk.
Og det har gått så dårlig. Jeg synes synd på ham.
Og jeg ser aldri på karakterene dine som slemme eller onde,-
-men du synes Trevor er snillere enn karakterene...
Ja. I Mannen mot bien var han ganske psykopatisk,-
-for bien drev ham til vanvidd.
Men i denne er han ikke så psykopatisk.
Han er faktisk en genuint snill mann, Trevor Bingley.
Og det er relativt sjeldent i karakterene jeg spiller.
For jeg synes Mr. Bean er et selvsentrert, anarkisk barn.
Han passer på nummer én og er ganske sjarmløs.
Og Sorte Orm er en sarkastisk, sardonisk, negativ fyr.
Humoristisk negativ når det gjelder det han sier-
-og måten han sier det på, men ikke...
Og selv Johnny English,-
-komediespionkarakteren som jeg av og til spiller,-
-han er forfengelig og selvopptatt.
-Bryr seg ikke om andre. -Han er en dust.
Enda en dust, ja. Men...
Trevor Bingley er en fin kontrast til-
-denne katalogen med...
Bare folk du ikke vil spise middag med.
Det er sant.
Du vil ikke spise med noen av dem.
Mange er fortsatt store fans av Mr. Bean. Timothée elsker Mr. Bean.
Men jeg hadde glemt at på det meste-
-var Mr. Bean et globalt fenomen.
-Det var galskap. -Ja.
Det kunne være det, ja. Jeg hadde lite erfaring med det.
Bortsett fra en gang i Amsterdam, jeg husker at jeg signerte,-
-i gamle dager, da du signerte videoer.
Videokassetter. Så lenge siden var det.
Jeg husker at jeg dro til Amsterdam, og det var en signering.
Det var mye oppstyr og bråk. Folkemengder.
Og jeg husker at jeg ble ført ut butikkens bakdør-
-til en politibil og alt det der.
Siden Mr. Bean ikke trengte språk,-
-så det kunne vises hvor som helst, var det steder det ikke ble det?
-Var det steder det ikke dro? -Nei. Til slutt dro det overalt.
Men på 90-tallet var det kapasiteten,-
-for det var TV-distribusjon, og jeg hadde litt kontroll over det.
Og du vet, før massebruken og tilgangen til internett.
Og derfor så jeg en mulighet-
-til å hindre at Mr. Bean ble vist i Italia.
Så i flere år ble det vist over hele verden, bortsett fra i Italia.
Bare fordi jeg ville dra på ferie til Italia.
Og det fungerte i flere år! Dette var tidlig, midten av 90-tallet.
Og det fungerte veldig bra.
Ingen ante hvem jeg var.
Og så den første Mr. Bean-filmen. Hva het den?
Den ultimate katastrofefilmen, noe sånt.
Som kom ut i 1997.
Filmselskapet ville at den skulle gå overalt, inkludert Italia.
Og så viste det seg at Italia, siden TV-seriene gikk der,-
-det viste seg å være et av våre mest entusiastiske publikum.
Så nå kan du ikke dra på ferie.
-Nettopp. -OK!
Du kan se Rowan i Mannen og babyen, det er på Netflix nå!
-Sånn, ja! Greit. -Takk.
Edward Enninful har noe sjeldent, et nytt moteblad.
Det heter 72, og vinterutgaven er tilgjengelig i butikk og på nett nå,-
-med to forsider.
Så det er utrolig, et nytt blad, for alle sier-
-at bladene er døde og begravet.
Du sier åpenbart nei.
Jeg har jobbet i blader hele livet.
Jeg ville starte et medieselskap, EE72.
Først tenkte jeg at jeg skulle lage en plattform.
Den unge generasjonen leser ikke blader.
Men overalt sa folk: "Jeg håper du lager et blad."
Så jeg tenkte: "Ok, kanskje, hvorfor ikke?"
Og jeg ville bare ha det gøy.
Jeg vil bare skape noe som folk vil like å lese.
Fire utgaver i året.
Så dette er vinterutgaven.
-Og hvorfor 72? -Må jeg virkelig avsløre alderen min?
-Er du 72? -Jeg er ikke 72!
-Født i 72? -Jeg ble født i 1972.
-Han ser fantastisk ut! -Jeg ser bra ut til å være 72.
-Ja. Gjør det! -Initialene mine og fødselsåret.
Ok. Det er faktisk interessant.
Jeg kaller det et moteblad, men det dekker faktisk mange ting.
Jeg liker kultur, film, musikk, arkitektur, kunst.
For meg var alt under den paraplyen. Så det er dette det handler om.
Det er også veldig vennlig.
Du kan kjenne deg igjen i det.
Ja, det føltes bare som det rette å gjøre nå.
Er det fordi du også kan være sammen med folk i et rom?
-Jeg elsker det. -Fordi du er en kreativ...
Idéer. Jeg har ikke gjort det på årevis.
Når du har en stor bedriftsjobb, er du mye på møter og på Zoom.
Men her er jeg der inne.
Og barna sier at du ikke kan gjøre det sånn. "Du kan ikke si det."
Og i fjor var du sjefen for Vogue.
Og da du endelig, etter seks år, sa ha det til Vogue,-
-hadde du en ekstraordinær forside, som er verdt å se igjen.
40 av verdens største kvinnelige stjerner, minus Emma Thompson.
-Du var ikke tilgjengelig! -Vi snakker om det senere!
-Er alle virkelig der? -Alle er der.
Da vi tok dette bildet, visste jeg at det ville bli spørsmålet.
Så vi lagde en video av alle samtidig mens vi klappet.
Og jeg kjente de fleste før jeg begynte å jobbe for Vogue.
Og det var fantastisk å ha dem alle i samme rom.
Jeg må være ærlig. På et tidspunkt ble jeg så overveldet av følelser-
-at jeg gjemte meg, og de kunne ikke finne meg!
-Men jeg er veldig stolt av det. -Er det Oprah i midten?
Ja, Oprah, Jane Fonda.
Alle har fulgt meg til det nye bladet.
-Så jeg er veldig glad for det. -Ja.
Sa noen nei, eller sa alle ja?
Alle sa ja. Et par stykker kunne ikke komme.
-Emma. -Travelt opptatt!
-Jeg var på bibelkurset! -Emma kunne ikke.
-Ja. -Timothée, du kunne ikke komme.
Men Timothée var den første mannen på forsiden av Vogue.
-Du var ikke tilgjengelig, du filmet. -Sant. Jeg spilte bordtennis!
Alle på forsiden har vært på forsiden før.
-Det var tanken. -Jeg skjønner.
-Rowan og jeg... -Du er min neste forside, Rowan.
-Ok, hva skal jeg gjøre? -Jeg er stylist.
Strikkeplagg!
Du finner den siste utgaven av 72 i butikker og på nettet nå.
Akkurat.
Det er på tide med musikk. Hun var bare 18 år-
-da hun ble kjent som medlem av Little Mix.
Nå er hun en Brit Award-vinnende soloartist.
Hun fremfører sin siste singel, "Church": Det er JADE!
JADE, alle sammen!
Og de fantastiske danserne, tusen takk!
Tusen takk for den episke opptredenen.
Det var helt nydelig.
JADE, du kjenner Edward, Rowan, Timothée, Emma.
-Hele gjengen er her. -Barbeint! Herlig!
-Hyggelig å se deg, JADE. -Hei.
Jeg vet at du kjenner Edward, for du var i utgave én av 72.
-Der er du i veldig store sko. -Minni Mus!
Ja. Og det er noen andre på sofaen, ikke avslør det...
Vi har et klipp. Dette er JADE.
Prøv å gjette hvem hun vil forvandle seg til.
OK? Dette var vel en halloween-greie?
Ja. Jeg kledde meg ut som en av mine favoritter.
Vi vet ikke hvem det kan ha vært.
Kanskje Willy Wonka.
Nanny McPhee, Mr. Bean. Edward, ikke deg.
-Forskjellige tider. -Herregud.
Greit. La oss se om vi kan gjette hvem hun vil forvandles til.
Sånn, ja. Ingen ledetråder så langt. Ingen ledetråder.
Dette er imponerende. Se på det!
-Er ikke det bra? -Veldig bra.
-Takk. -Det er så søtt.
Jeg forventet ikke det.
Den fantastiske sangen du nettopp spilte, er fra:
That's Showbiz Baby: The Encore.
Debutalbumet ditt, men det er en deluxe-versjon?
Ja, det har åtte nye låter.
Jeg gjør ikke ting halvveis.
Det er et nytt album, men fortsatt en del av Showbiz, Baby-æraen.
Og mange nye låter og en Madonna-cover her?
En Madonna-cover. Min favoritt-Madonna-sang, "Frozen".
Ja, den er der.
Og "Church", som jeg nettopp fremførte, er der.
Nydelig. Og du har hatt et fantastisk år, JADE.
Glastonbury, Radio 1 Big Weekend.
Og jeg nevnte i introen Brit Award-en din vant.
Ja!
-Hva må ha vært så spennende? -Ja, utrolig.
Da jeg så opptredenen der borte,-
-du ble kastet rundt av danserne, men virket fryktløs.
Men i den episke opptredenen på Brit Awards tok nervene overhånd?
Herregud, jeg var så nervøs. Før opptredenen...
Jeg fremførte "Angel of My Dreams", og før droppet-
-var det alltid et fallem-øyeblikk.
Så jeg sa: "Ja, jeg vil ha en fallem,-
-det blir episk, det blir bra på TV."
Så kom øvelsene, fallemmen var helt oppe i taket.
Vi har et bilde. I begynnelsen er du kledd som bruden.
-Ja. -Det er veldig høyt. Veldig høyt.
De sa de trengte et godt bilde av meg som faller.
Og det var i de første 10-20 sekundene av opptredenen.
-Du må synge etter at du har falt. -Jeg sa: "Jeg gjør det ikke."
Plateselskapet sa: "Vi har betalt alt."
-Så... -Flott!
Og på kvelden var jeg så nervøs at jeg måtte klatre opp stigen-
-som om jeg klatret i døden, og så kommer jeg til toppen-
-og tenkte: "Jeg klarer det ikke."
Så jeg snudde meg, og de hadde fjernet stigen...
Vi får gjøre det. Men vet du hva?
Jeg var takknemlig. Det fallet-
-trakk nervene ut av meg, og resten var tåkete.
Men jeg har fortsatt litt mini-PTSD.
Så jeg tenker at jeg kommer til å falle gjennom gulvet.
Det var en bisarr følelse. Men ingen flere fallemmer.
Gratulerer med Brit Awards og alt.
Takk for opptredenen og lykke til med deluxe-albumet.
JADE, alle sammen!
Ja, de elsker deg. Vi er nesten ferdige.
På tide å besøke Den røde stol.
Hvem har vi? Hallo! Jeg har store forhåpninger til deg, unge dame.
-Hva heter du? -Megan.
Hvor er du fra, Megan?
Opprinnelig fra Wigan, men jeg bor i Twickenham.
Gud er i detaljene. Hva gjør du, Megan?
-Jeg er innholdsprodusent. -Herregud!
Jeg gjør sosiale medier og gjør det for sport.
Fantastisk. OK, fortell historien din.
Jeg har mageproblemer og... For en start!
Jeg mangler et fordøyelsesorgan, så jeg kan ofte gå på do.
Da jeg fikk diagnosen, prøvde vi å finne mange oppskrifter-
-som jeg kunne spise uten å forårsake alvorlig skade.
Jeg fant en nettside viet til folk med mageproblemer.
Jeg lagde noen oppskrifter. Det var genialt.
Så var jeg hjemme på julefest med mamma-
-og en haug med familievenner, og de spurte om helsen min.
Jeg sa: "Det går bra, jeg fant en nettside."
De sa: "Hva heter nettsiden?"
Jeg husket ikke navnet, men jeg visste-
-at den ble kalt den rumpevennlige nettsiden for oppskrifter.
Jeg visste ikke at jeg hadde anbefalt en nettside-
-som handlet om folk-
-som likte analsex og trengte oppskrifter.
-Du, unge dame, kan gå, bra jobbet! -Takk, takk!
Ok, det er virkelig alt vi har tid til.
Hvis du vil prøve Den røde stol, kontakt oss via nettsiden vår.
Si takk til alle gjestene mine. JADE.
Edward Enninful. Rowan Atkinson.
Timothée Chalamet. Og Emma Thompson.
Se på neste uke med musikk fra Tom Odell,-
-Michelle de Swarte, skuespiller Jessie Buckley-
-og Hollywood-komikerne Jack Black og Paul Rudd.
Vi ses da! God natt, alle sammen! Ha det!
Tekst: Anja Keilen Iyuno