KÄÄBIK
Kallis Frodo,
küsisid kunagi minult, kas olen rääkinud sulle kõike oma seiklustest.
Ja ausalt öeldes rääkisin sulle tõtt.
Kuid siiski vist mitte kogu tõde.
Ma olen nüüd vana, Frodo.
Ma pole enam sama kääbik, kes ma varem olin.
Nüüd on sul aeg teada saada, mis tegelikult juhtus.
Kõik sai alguse kaua aega tagasi.
Kaugel idas asuval maal.
Sellist tänapäeva maailmast enam ei leia.
Seal oli Orulinn. Selle turg oli kõikjal tuntud.
Seal leidus kõike, mida hing ihaldas. Rahumeelne ja jõukas kant.
See linn asub Keskmaa suurima kuningriigi lävepakul.
Erebor. Throri kants.
Ta oli Mäealuse kuningas, päkapikkude isandatest võimsaim.
Thror valitses kindla käega ja ei kahelnud oma dünastia püsimises.
Sest seda kindlustasid tema poeg ja pojapoeg.
Frodo... Erebor!
Ehitatud sügavale mäe sisse, selle kindluslinna ilu oli legend.
Selle rikkus pärines maapõuest.
Kalliskividest sügavalt maapõuest,
kullasoontest,
mis voolasid nagu jõed maapõues.
Päkapikkude oskused oli võrreldamatud.
Nad meisterdasid väga kauneid esemeid.
Teemantidest, smaragdidest, rubiinidest ja safiiridest.
Nad kaevusid aina sügavamale
ja sealt nad selle leidsidki.
Mäe südame.
Laekakivi!
Thror nimetas selle kuninga omandiks.
Ta võttis seda kui märguannet, et tema valitsemisõigus on jumalik.
Kõik peavad talle austust avaldama.
Isegi suur haldjakuningas Thranduil.
Kuid rahu- ja külluseaastad ei kestnud kaua.
Rahulikud ajad muudavad ka valvsad silmad uduseks.
Throri kullaarmastus läks üle piiri.
Tõbi võttis tema üle võimust.
See oli vaimuhaigus.
Ja see haigus ei too kaasa midagi head.
Algul kuulsid nad orkaaniga sarnanevat häält, mis kostus põhjast.
Männid mäel raksusid ja murdusid kuuma tuule käes.
Balin, löö häirekella.
Anna häiret! - Mis lahti?
Lohe. Lohe!
See oli Põhjala tuldpurskav lohe.
Smaug oli saabunud.
Sel päeval hukkusid paljud.
Orulinn oli Smaugi jaoks mitte miski.
Ta ihaldas midagi muud.
Lohed armastavad kulda rohkem kui midagi muud.
Erebor vallutati.
Lohe valvab oma saaki elu lõpuni.
Jookske elu eest! - Aidake meid!
Thranduil ei hakanud ohverdama oma rahvast lohe nimel.
Tol päeval ei tulnud haldjatelt abi.
Ega ka hiljem mitte.
Kodumaa kaotanud Erebori päkapikud läksid laiali üle terve kõnnumaa.
Kunagi oli see võimas rahvas, nüüd aga oli tegu põgenikega.
Noor päkapikuprints tegi tööd seal, kus aga sai ja töötas inimeste külades.
Kuid ta pidas alati meeles mägesid, mis suitsesid kuuvalguses.
Puid, mis põlesid kui leegitsevad tõrvikud.
Sest ta oli näinud lohet, kes muutis tema linna tuhaks.
Ta ei andestanud ega unustanud seda kunagi.
Siin, kallis Frodo, tulen mina mängu.
Puhtalt juhuse ja võluri tahtel
määras saatus ette, et minagi saan selles loos oma osa.
See algas nii, nagu sa aimata võid.
Maa all urus elas kääbik.
Mitte mõnes ilges räpases niiskes urus, mis on täis ussipuru ja kõdu-haisu.
See oli kääbiku urg.
See tähendab head toitu, sooja südant
ja kõiki kodumugavusi.
Tänan.
Mis see on? - See on isiklik asi. Hoia oma kämblad eemal.
See pole veel valmis.
Milleks see valmis pole? - Lugemiseks.
Mis need veel on? - Vastused su peokutsetele.
Heldene aeg! On see juba täna?
Kõik lubasid tulla, välja arvatud Sackville- Bagginsid, nad nõuavad su isiklikku kutset.
Kas tõesti? Ainult üle minu laiba.
Ilmselt on nad sellega üsna nõus. Arvavad, et su käigud on kullast pungil.
Oli ainult üks kirstuke. Vaevu ääreni täis.
Ja see lõhnab endiselt trollide järele. - Mida sa küll teed?
Võtan kasutusele ettevaatusabinõud.
Kunagi tabasin ta meie hõbeda varastamiselt.
Kelle? - Lobelia Sackville-Bagginsi.
Ta oli kõik mu hõbelusikad oma taskutesse toppinud.
Kohutav naine. Hoia tal kindlasti silma peal pärast seda, kui ma...
Kui ma... - Kui sa oled mis?
Ei midagi.
Mõned inimesed muutuvad sinu suhtes uudishimulikuks, onu.
Nende arust oled sa imelik. - Imelik?
Seltsimatu. - Mina ja seltsimatu? Rumal jutt!
Ole nii hea poiss ja pane see värava külge.
SISSEPÄÄS LUBATUD AINULT SÜNNIPÄEVA ASJUS
Arvad, et tema tuleb ka? - Kes?
Gandalf.
Tema juba ei jäta vahele võimalust oma kunsti näitamiseks.
Ta toob meile väärt vaatemängu. Küll näed.
Olgu, ma siis lähen. - Kuhu?
Idapoolse metsa äärde. Üllatan teda.
Eks sa mine siis. Sa ei taha ju hilineda.
Ta ei kiida hiljaksjäämist heaks.
Mitte nagu mina. Vanasti jõudsin alati õigeks ajaks.
Ma olin ülimalt auväärne.
Ja iial ei juhtunud midagi ootamatut.
OOTAMATU TEEKOND
60 AASTAT VAREM
Ilus hommik täna. - Mis mõttes?
Kas see on tervitus või tahad öelda,
et hommik on ilus, ükskõik, kas mina seda tahan või mitte?
Või et sul on siin täna hommikul ilus olla?
Või et sel hommikul peab end ilusasti üleval pidama?
Küllap siis kõike ühekorraga.
Saan ma sind aidata? - Ma pole selles veel kindel.
Otsin kedagi, kes tahaks ühest seiklusest osa võtta.
Seiklus?
Vaevalt, ma ei kujuta ette kedagi Bree'st lääne pool, keda huvitaksid seiklused.
Vastikud, tülikad ja ebamugavad asjad.
Ei lase sind õigeks ajaks lõunalegi!
Ilus hommik.
Kas mu silmad veel tõesti pidid seda nägema, et Belladonna Tooki poeg
mind ühel ilusal hommikul oma ukse taga näägutab nagu mõnda harjuskit! - Mida?
Oled muutunud. Ja mitte täielikult paremuse poole, Bilbo Baggins.
Vabandust, kas ma tunnen sind?
Sa tead mu nime, kuigi sa ei oska mind sellega kokku viia.
Ma olen Gandalf, ja Gandalf...
See olen mina.
Ega mitte see Gandalf, rändvõlur, kes ikka haruldaselt uhket tulevärki tegi?
Vana Took ju korraldas jaaniõhtul alati ilutulestikke.
Polnud aimugi, et ikka veel ametis oled. - Mida muud ma siis tegema peaksin?
Igatahes on mul hea meel kuulda, et sa minust midagi mäletad.
Isegi kui vaid tulevärki.
Otsustatud siis! See tuleb sulle kasuks.
Ja minu jaoks on see väga lõbus. Teavitan teisi ka.
Keda sa teavitad? Mida? Ei-ei.
Meie siin ei soovi mingeid seiklusi. Aitäh ja mitte täna.
Ehk on sul Künka- või Veetaguses rohkem õnne.
Ilusat hommikut siis.
Dwalin, teie teenistuses.
Bilbo Baggins, teie teenistuses.
Kas me oleme tuttavad? - Ei.
Kummale poole, poiss? On see siinpool?
Mis asi?
Õhtusöök. Tema sõnul olevat siin palju toitu.
Palju sööki. - Kes seda ütles?
Väga hea roog. On siin veel midagi söödavat?
Mida? On ikka jah.
Ole lahke.
Ma lihtsalt ei oodanud kedagi külla.
Keegi on ukse taga.
Balin, teie teenistuses. - Kena õhtut.
On küll kena õhtu. Kuid varsti hakkab vist sadama.
Kas ma jäin hiljaks? - Kuhu hiljaks?
Õhtust, vend.
Habeme nimel! Oled lühemaks ja tüsedamaks läinud.
Tüsedamaks, kuid mitte lühemaks.
Kuid ikkagi asjalikum meist mõlemast.
Vabandage, et segan. Kuid te olete vist vales majas.
Oled juba söönud? - Mitte et mulle ei meeldiks külalised.
Mulle meeldivad külalised nagu igale teiselegi kääbikule.
Kuid tahaksin neid enne küllakutsumist tunda.
Mis see on? - Ei tea, pidasin seda juustuks.
See muutus siniseks. - Igatahes on see hallitusega.
Ma ei tunne teid kumbagi üldse. Ei tahaks küll otsekohene olla,
kuid pean oma suu puhtaks rääkima. Andke andeks.
Vabandus vastu võetud. Vala see julgelt täis, vend.
Eelistad ikka seda? - Kui sa just nõuad, võin veel kord süüa.
Fili. - Ja Kili. - Teie teenistuses. - Oled vist isand Boggins?
Ei, te ei saa sisse tulla, sest eksisite majaga.
Kas see jäeti ära? - Meile küll ei mainitud.
Midagi pole ära jäetud. - Milline kergendus.
Ole nendega ettevaatlik, just lasin neid teritada.
Kena koht. Ise tegid? - Ei, see on juba ammu meie pere oma.
See on mu ema veimevakk. Palun ära tee nii.
Fili ja Kili, aidake meid. - Isand Dwalin.
Teeme siia ruumi, muidu ei mahu me kõik ealeski siia ära.
Meie kõik? Kui palju teid veel on? - Kuhu see panna? - Oo ei.
Ei, kedagi pole kodus! Minge ja tüüdake kedagi teist!
Mu söögitoas on niigi liiga palju päkapikke!
Kui see on mingi rumal nali...
Siis ajab see mind marru ja see on ainult väga lame nali!
Roni maha, va suur mühakas!
Gandalf.
Vabandage. Mitte veini! Pane see tagasi! Pane tagasi!
Ei võta moosi, palun. Vabandage. Üle ei pinguta? Sul juustunuga on?
Juustunuga? Ta sööb neid kottide kaupa. - Ei, see on mu vanaisa Mungo tool!
See ka. Palun vii see tagasi. See on antiikne ja pole istumiseks mõeldud!
See on raamat, mitte klaasialus!
Pane see kaart käest.
Vabandage, isand Gandalf. Tohin ma pakkuda tassikest kummeliteed?
Ei, aitäh, Dori. Võtan vist natuke punast veini.
Kus need tomatid küll on? - Fili, Kili,
Oin, Gloin, Dwalin, Balin.
Bifur, Bofur, Bombur. Dori, Nori...
Ei võta mu tomateid. Aitäh. - Ori!
Sul on üsna õigus, Bifur.
Üks päkapikk on veel tulemata. - Ta jääb kõigest hiljaks.
Ta rändas põhja, et kohtuda meie suguseltsiga. Küll ta tuleb.
Isand Gandalf, klaas punast veini, nagu soovisite.
Oleks justkui puuviljavein. - Terviseks.
Bombur ajab juba teist lambakintsu näost sisse.
Selle vahemaa pealt pole tabamust küll loota.
Tahad kihla vedada? Bombur, püüa!
Las ma annan selle edasi.
Sa pagana juhm õgard!
Kes soovib õlut? Olge lahked.
Võta veel. Ole lahke.
Loeme kolmeni ja joome!
Üks, kaks....
Põhi peale!
Ma teadsin, et sa seda suudad!
Vabanda, see on linik, mitte nõudepesulapp.
Aga see on ju auke täis? - Peabki olema, sest see on heegeldus.
See on ka imeline mäng, kui muidugi on julgust mängida.
Et vanatont ja surikuri neid päkapikke võtaks! - Kulla Bilbo, mis küll lahti on?
Ah et mis on? Kõikjal on päkapikud. Miks nad siin on?
Nad on üpris lõbus seltskond, kui nendega ära harjuda.
Ma ei taha nendega harjuda!
Mu köögis valitseb korralagedus! Vaip on üleni mullane.
Sahver on rüüstatud. Tualetis tehtust ei hakka ma isegi rääkima.
Mu kanalisatsioon on hävitatud! Mida nad mu majas ometi teevad?
Vabanda, et segan, aga kuhu taldrik viia?
Anna see minu kätte, Ori.
Vabandage! See on mu ema savinõu!
Üle saja aasta vana!
Ärge tehke nii. Need muutuvad nüriks.
Kas kuulsite, poisid? Me nüristavat noad ära.
Nürideks noad, kõveraks kahvlid!
Tassid ja liuad klirinal maha!
Pudelid katki ning seintele plekid!
Seda just Bilbo Baggins ei taha!
Ribadeks vaibad, rätid ja tekid!
Kondid visake magamistuppa!
Piimaga valgeks põrand!
Veiniga kokku iga viimane uks!
Keevaveekatlas kildudeks klaasid,
uhmriga valu neil andke veel.
Kui mõni neist terveks jäänud on veel,
siis esikusse on nende tee!
Seda just Bilbo Baggins ei taha!
Ta jõudis kohale.
Gandalf.
Seda kohta pidi ju lihtne olema leida.
Eksisin kaks korda ära. Ma poleks seda leidnudki,
kui ukse peal poleks seda märki olnud.
Minu uksel ei ole mingeid märke. Nädal tagasi oli see värskelt värvitud.
Märk on loomulikult olemas. Ma ise tegin selle.
Bilbo Baggins, tutvustan sulle meie kompanii juhti
Thorin Tammiskilpi.
Niisiis...
Tema ongi siis see kääbik.
Ütle mulle, isand Baggins, kas oled palju võidelnud?
Kuidas palun? - Kirves või mõõk?
Mis on su lemmikrelv?
Ma olen hea kastanimunadega, kui sa seda just teadma pead.
Kuid ma ei mõista, miks see oluline on?
Seda ma arvasin. Ta meenutab rohkem vürtspoodnikku kui murdvarast.
Kuidas Ered Luini koosolek läks? Kas kõik olid kohal?
Jah, kõik seitsme kuningriigi saadikud.
Mis Raudmägede päkapikud ütlesid? Kas Dain on meiega?
Nad ei tule.
Nende sõnul on see vaid meie retk.
Te lähete rändama?
Bilbo, kulla sõber, kas saaksime rohkem valgust?
Kaugel Idas, üle mägede ja jõgede,
metsade ja kõnnumaade taga
asub üksik mäetipp.
Üksik Mägi.
Jah, Oin luges märke ja need räägivad, et on aeg minna.
Ronki on nähtud tagasi mäele lendamas, nagu oli ette kuulutatud.
Kui vanad linnud Erebori naasevad,
siis elaja valitsusaeg lõppeb.
Mis elaja? - See oli viide kohutavale Smaugile,
praeguse aja suurimale ja jubedaimale nuhtlusele.
Lendav tulesülgaja. Hambad nagu habemenoad ja küünised nagu lihakonksud.
Eriti armastab väärismetalle. - Tean küll, mida lohe endast kujutab.
Mina ei karda. Teeme ära.
Ta saab tunda oma tagumiku peal päkapiku mõõka.
Istu maha. - Isegi kui meil oleks armee, oleks see ülesanne raske.
Meid on kõigest 13 ja me pole parimad
ega ka teravamad meite hulgast. - Keda sa siin rumalaks nimetad!
Võime olla küll arvulises vähemuses, kuid me kõik oleme võitlejad!
Iga viimne kui üks! - Unustasid ära, et meiega on ka üks võlur.
Gandalf on omal ajal sadu lohesid tapnud.
Nii palju küll... - Kui palju siis?
Mida? - Kui mitu lohet sa tapnud oled?
Ütle meile see number.
Palun jätke järele.
Lõpetage!
Ega ju ainult meie pole neid märke lugenud?
Levima on hakanud kuulujutud. Smaugi pole 60 aastat nähtud.
Mägedest ida pool on ka silmi, mis vaatasid.
Hinnates, mõtiskledes, kaalutledes riski.
Meie rahva varandus võib olla praegu valveta.
Kas vaatame pealt, kuidas teised võtavad seda, mis kuulub õigusega meile?
Või haarame võimalusest, et võita tagasi Erebor?
Peavärav on ju suletud.
Me ei saa sinna sisse. - Kulla Balin, see pole päris tõsi.
Kust sa selle veel said? - Su isa andis selle mulle.
Thrain. Et seda hoiaksin.
Nüüd on see sinu oma.
Kui on olemas võti, peab ka uks olema.
Nende ruunikirjade järgi viib üks salakäik alumistesse kodadesse.
Seega on ka teine sissepääs.
Kui selle üles leiame,
sest päkapikkude uksed on suletuna nähtamatud.
Vastus peitub selles kaardis. Mina seda välja lugeda ei oska.
Kuid Keskmaal on neid, kes oskavad.
Minu poolt plaanis olev ülesanne nõuab suurt salastatust ja julgust.
Kui tegutseme ettevaatlikult ja arukalt, siis on see tehtav.
Sellepärast murdvarast vaja ongi. - Ja veel osavat.
Ilmselt eksperti. - Kas sa siis oled selline?
Mis ma olen? - Ta nimetas end eksperdiks.
Ma pole mingi murdvaras. Pole elu sees midagi varastanud.
Pean vist isand Bagginsiga nõustuma. Vaevalt temast asja saab.
Ürgmaa pole koht hellakestele, kes isegi enda eest seista ei suuda.
Pole tal viga midagi.
Aitab! Kui ma ütlen, et ta on murdvaras, siis ta ka on!
Kääbikud on uskumatult kergete jalgadega.
Nad võivad soovi korral kõigist mööda hiilida.
Päkapikkude lõhn on lohele tuttav,
aga kääbiku lõhn on tema jaoks tundmatu,
mis on meile väga suur eelis.
Te palusite, et ma neljateistkümnenda mehe otsiksin
ja ma valisin välja isand Bagginsi. Temas peitub rohkem, kui välja paistab.
Ja ta on võimeline märksa enamaks sellest, mida teie arvata võite.
Ta ise ka ei tea seda.
Peate mind selle koha pealt usaldama.
Olgu peale. Teeme nii, kuidas sina tahad.
Ei-ei. - Anna talle leping.
Hea küll. - Palun.
See on tavaline värk. Jooksvad kulud reisil.
Tööaeg, tasu, matusekulud ja nii edasi.
Matusekulud?
Ma ei saa tema ohutust tagada. - Arusaadav.
Ja tema saatuse eest ma ka ei vastuta.
Kokku lepitud.
Tasumine sularahas, summas kuni 1/14 tulust, kui seda on.
Tundub õiglane.
See kompanii ei vastuta vigastuste
või nende tagajärgede eest, mis on tekkinud...
Lõhkikiskumiste... Rihmadeks lõikumise?
Tuhastamise?
Jah, ta tuhastab hetkega liha su luudelt.
Oled kombes, poiss? - Mis? Jah, olen.
Kisub kergelt minestamise poole. - Ta on kui tiibadega ahi.
Vajan värsket õhku. - Valgussähvatus, kõrvetav valu ja haihtud!
Oledki tuhahunnik.
Ei.
Sellest oli palju abi, Bifur.
Kõik saab korda, las ma istun korraks vaikuses. - Aitab juba sellest istumisest.
Ütle mulle, millal linikud ja su ema nõud sulle nii oluliseks said?
Mäletan noort kääbikut, kes jooksis alati metsa ära haldjaid otsima.
Jäi kauaks välja ja tuli pimedas tagasi, jahtides terve päeva satikaid ja jaaniusse.
Noor kääbik, kes tahtis väga teada saada, mis on Maakonna piiride taga.
Maailm pole sinu raamatutes ega kaartide peal.
See on seal, väljas.
Ma ei saa lihtsalt teadmatusesse tormata!
Olen Baggins, Künkaalusest!
Sa oled ka Took.
Kas teadsid, et su vanavanavanaonu Möirahärg Took oli nii tohutult suur,
et sai hobuse seljas ratsutada? - Teadsin.
Ta tõesti sai!
Roheliste Väljade lahingus ründas ta mäekollide vägesid ja kopsas
nende kuninga pea puunuiaga ühe hoobiga otsast.
See lendas sada meetrit läbi õhu ja kukkus otse küülikuurgu.
Sellega oli lahing võidetud ja ühtlasi ka golfimäng leiutatud.
Sa mõtlesid selle välja. - Kõik head lood väärivad ilustamist.
Küll on sinulgi mõni lugu rääkida, kui naased.
Lubad, et ikka naasen?
Ei. Ja kui naasedki, pole sa enam endine.
Seda ma arvasin.
Andesta, Gandalf. Ma ei saa sellele alla kirjutada.
Pöördusid vale kääbiku poole.
Näib, et jäime oma murdvargast ilma.
Ilmselt ongi nii parem. Kõik märgid on alati meie vastu olnud.
Kess me tegelikult oleme?
Kaupmehed, kaevurid ja nukumeistrid.
Legendide mõõtu just välja ei anna. - Meie seas on ka mõned sõdalased.
Vanad sõdalased.
Ma valiks ükskõik millise neist päkapikkudest siin Raudmägede armee asemel.
Kui neilt abi palusin, siis nad osutasid seda.
Ustavus, au ja ehe süda.
Midagi rohkemat ma ei küsi.
Sa ei pea seda tegema. Sul on valikuvõimalus.
Oled olnud auks meie rahvale.
Lõid meile Sinimägedes uue elu.
Rahumeelse ja külluserohke elu.
Elu, mis on kallim kogu Erebori kullast.
Mu vanaisa pärandas selle mu isale ja nüüd on see minu käes.
Nad unistasid päevast, mil Erebori päkapikud võtavad oma kodumaa tagasi.
Mingit valikut pole, Balin.
Vähemalt mitte minu jaoks.
Sel juhul oleme me sinuga.
Teeme selle veel ära.
On külmad Udumäed me teel!
Kuid kaugemal,
ürgkalju all, meid ootab me kuld.
Nüüd mingem siit,
veel koidu eel.
Meie ununenud kuld on alles veel.
Lõi künkal mühama
männitukk.
Öös tuulte oigeis,
sealt kostis hukk.
Lõõsk oksi sõi,
lõõm hävingut tõi,
leek rapsis puil
kui punane kukk.
Halloo?
Isand Bilbo, kuhu sa suundud? - Pole aega, niigi hilinen!
Kuhu sa hiljaks jääd? - Seiklusele!
Ma ju ütlesin seda, kas pole? Reis siia oli vaid puhas ajaraiskamine.
Tõsijutt.
Naeruväärne. Võtta kääbik appi?
Kelle idee see oligi?
Oodake! Oodake!
Kirjutasingi alla.
Kõik näib korras olevat.
Tere tulemast, isand Baggins,
Thorin Tammiskilbi kompaniisse.
Andke talle poni. - Ebavajalik.
Püsin teil jalgsi kannul. Olin ka kõndimispühadel tubli.
Jõudsin kord isegi Konnamäele.
Noh, Nori, maksa ära! - Siia ka.
Milles asi on?
Nad vedasid su kaasatuleku peale kihla.
Enamik neist panustas mittetuleku peale.
Ja mis sa ise arvasid?
Mu kulla sõber, ma ei kahelnud sinus hetkekski.
Ma olen allergiline hobustele.
Oodake. Pidage kinni!
Peame tagasi pöörama. - Mis sul nüüd juhtus?
Unustasin taskuräti maha. - Kasuta seda.
Liigume edasi.
Pead hakkama saama taskurättideta
ja ka paljude muude asjadeta, Bilbo Baggins,
enne kui meie rännak lõpeb.
Sa oled sündinud Keskmaa küngaste ja väikeste jõgede keskel.
Kodu on nüüd kaugel tagapool,
kuid terve maailm on sinu ees.
Tere, tüdruk. Kes on tubli tüdruk?
Jäägu see meie vahele, Murtle, ära teistele räägi.
Mis see oli? - Mäekollid.
Mäekollid? - Kõrilõikajad ja neid on seal ikka palju.
Seal on neid karjade kaupa. - Nad ründavad varahommikul, kui kõik magavad.
Kiirelt ja korralikult. Ei mingeid karjeid, vaid voolav veri.
Teie arvates on see naljakas?
Peate mäekollide öist rünnakut mingiks naljaks?
Me ei pidanud just seda silmas.
Muidugi mitte. Te ei tea sellest midagi.
Ära pane pahaks.
Thorinil on meist kõige enam põhjuseid mäekollide vihkamiseks.
Pärast seda, kui lohe hõivas Üksildase Mäe...
Üritas kuningas Thror võtta tagasi iidset päkapikkude kuningriiki nimega Moria.
Kuid vaenlane jõudis temast ette.
Mäekollide leegionid olid vallutanud Moria...
Ja neid juhtis nende kõige võikam isend.
Rüvetaja Azog.
Hiiglaslik Gundabadi mäekoll oli vandunud,
et hävitab Durini soo ilma pealt.
Ta alustas kuninga pea mahavõtmisega.
Ei!
Thrain, Thorini isa, hullus kaotusevalust.
Ta kadus, kas võeti vangi või tapeti. Me ei tea, mis temaga juhtus.
Meil polnud enam väejuhti.
Ees ootas vaid kaotus ja surm.
Ja sel hetkel nägin ma teda.
Noor päkapikkude prints astus kahvatule mäekollile vastu.
Ta astus üksi oma kohutava vaenlase vastu.
Ta soomusrüü oli katki, käes hoidis ta kilbi asemel vaid tammepakku.
Rüvetaja Azog sai sel päeval teada,
et Durini sugu polegi nii lihtne hävitada.
Meie vägi sai indu ja lõi vaenlased tagasi.
Vaenlane alistati.
Kuid sel õhtul polnud ei pidu ega laule.
Sest langenuid meie poolt oli väga palju.
Vaid meie, üksikud, jäime ellu.
Ja siis mõtlesin ma omaette...
Et tema on see, kellele järgneda.
Just see päkapikk, keda võib kutsuda kuningaks.
Kuid see kahvatu mäekoll...
Mis temast sai? - Roomas tagasi urgu, kust ta tuli.
Ja suri seal oma haavadesse juba ammu.
Teatage isandale,
et me leidsime päkapikuraiped.
Hr. Gandalf, äkki saad midagi selle uputusega ette võtta?
See on vihm, isand päkapikk. Ja see saab läbi siis, kui saab.
Kui tahad maailma ilma muuta, pead mõne teise võluri leidma.
Kas neid ka on? - Mida?
Teisi võlureid?
Meid oli viis.
Võimsaim meie hulgas on Saruman Valge.
Siis on veel kaks sinist võlurit.
Aga ma olen vist unustanud nende nimed.
Kuid kes viies on? - Radagast Pruun.
Kas ta on võimas võlur või rohkem midagi sinusarnast?
Arvan, et väga võimas. Tõsi küll, omal moel.
Õrna hingega, eelistades loomade seltsi kõigele muule.
Ta hoiab silma peal idapoolsetel metsadel.
Ning see on hea, sest kurjus otsib alati omale peidukohta selles maailmas.
Pole hea, kohe üldsegi mitte.
Ei, Sebastian.
Heldekene.
Eemale, laske tal olla!
Aru ma ei saa, miks see ei toimi.
Justkui nõidusega oleks tegu.
Nõidus...
Kuid see ongi ju see.
Must ja võimas maagia.
Kust need elajad küll tulid?
Vanast kindlusest? Näita mulle teed.
Jääme siia ööseks. Fili, Kili, hoolitsege ponide eest.
Ja olge nende juures.
Siin elas talumees koos oma perega.
Oin, Gloin, tehke tuli üles.
Minu arvates oleks targem edasi liikuda.
Võiksime minna salajasse orgu.
Ma ju ütlesin sulle, et ma ei lähe selle lähedalegi.
Miks? Haldjad aitaksid meid. Saaksime toitu, puhata ja ka nõu.
Mul pole nende nõu vaja.
Meil on kaart, mida me lugeda ei oska. Isand Elrond saaks selle koha pealt abiks olla.
Abiks?
Kui lohe Erebori ründas, siis millist abi me haldjatelt saime?
Mäekollid vallutasid Moria ja rüvetasid meie pühad kojad.
Haldjad vaatasid pealt ja ei võtnud midagi ette.
Ja sa tahad, et ma läheks nende juurde, kes reetsid mu vanaisa ja isa?
Sa ei ole ju kumbki neist.
Ma ei andnud sulle kaarti ja võtit selleks, et vana vimm edasi kestaks.
Ma ei teadnudki, et need sinu omad olid.
Kas kõik on korras? Gandalf, kuhu sa lähed?
Otsimaks ainsa targa inimese seltsi siin.
Ja kes see küll on? - Mina ise, isand Baggins.
Tänaseks on mul päkapikkudest kõrini.
Liiguta end, Bombur. Meil on kõhud tühjad. - Kas ta tuleb tagasi?
Ta on juba kaua ära. - Kes? - Gandalf. - Võlur ju, käib omaette.
Võta, aita meid. Vii see poistele.
Aitab, oled juba küll õginud.
Polegi ju paha söök, Bombur. Olen hullematki söönud.
Isegi Dori oleks sellise kokku keetnud.
Kui naljakas.
Mis lahti on? - Me pidime ponide eest hoolitsema.
Kuid nüüd on sellega väike jama. - Ponisid oli enne 16.
Nüüd aga on neid 14.
Daisy ja Bungo on puudu. - See pole hea.
Ja see pole üldsegi hea. - Äkki peaksime Thorinile ütlema?
Pole vaja teda häirida. Sa oled meie ametlik murdvaras,
mõtlesime, et võiksid ise asjaga tegeleda.
Oh jah, miski suur on need puud välja juurinud.
Sellest saime me juba aru. - See on midagi väga suurt ja arvatavasti ka ohtlikku.
Seal on valgus!
Siia.
Hoia pea maas.
Mis seal on? - Trollid.
Ta rabas Murtle'i ja Minty!
Me peame midagi ette võtma. - Jah, muidugi sa pead.
Trollid on kohmakad ja rumalad, sina aga oled nii väike, et nad ei näegi sind.
Kõik on täiesti turvaline. Me oleme kohe sinu selja taga.
Kui satud pahandustesse, huika kaks korda kodukaku ja üks kord hiirekaku moodi.
Kaks korda kodukakk ja üks hiirekakk... On see ikka hea mõte?
Eila lammaliha, täna lammaliha.
Pagan, ka omme tunnu lammaliha olema. - Lõpeta oma inisemine.
See siin põle lammas. See om värske obene.
Obene ei maitse mulle. Pole ealeski maitsend, rasva om liiast vähe.
A ikke parem kui vintske talumees.
See'p oli aint kont ja nahk. Seiani katkun teda hambuste vahelt välja.
See oli hia maitsega. - A lõhn on nüüd ju paremb?
Mul oleb veel. - Ei sul oleb.
Istu.
Loodan, et sa nülid need kronud ära. Mulle ei meeldivad need haisvad osad.
Ma ütsin, istu maha.
Kõht koriseb. Kas me sööme obest või ei?
Mokk maha. Sa sööp seda, mina mina annab.
Bert on alles kokk. Kõik söök maitseb nagu üks asi.
Kana maitsega. - Kui kana välja jätta. - Mis on temal kala maitsega!
Ütleb, et väike kiitus pole paha.
Ole tänatud, Bert. Nämma leem, Bert. Kui raske seep' siis om?
Orravapurtsu oleks seia vaja.
See on minu grokk.
Vabanda.
See om kenaste tasakaalestatud.
Kas olep midagist veel vaja? Nämma, on ju?
Miks ma muidu kokkaksin.
Mu soolikud om sõlmes. Tahaks midagist amba alla saada.
Liha, ma tahab liha.
Bert, vaata mis must välja tuli!
Sel on kämmalid ja jalad ja muu! - Mis see on?
Mina ei tea, kuid tema vingerdumine mulle ei meeldib!
Kes sa siis oleb? Ülekaaluline orav?
Ma olen murd... Kääbik. - Murdjakääbik?
Kas teda lõkkel pannitada saab? - Proovida ju võime.
Pärast nülgimist saab temast vaid ühe ampsu!
Kas siin on veel murdjakääbikusi? Äkki jagub isegi pirukaks?
Püüa see kinni. - See on liiga kiire.
Sa pisike... Kätte sain!
Kas siin oleb veel pisikesi murdjakääbikusi peitus?
Ei.
See valetab. - Ei valeta!
Oia selle varbaseid tules, kuni see rääkima hakkab!
Pane ta maha! - Mida sina ütles?
Ütlesin, et pane ta maha!
Pistke nad kottidesse!
Bilbo. - Ei.
Pange relvad maha, mudu kisume selle lõhki.
Kuum, kuum on ju! - Milleks sedasamuseid praadida?
Istume nad laiaks ja teeme akkliha.
Nad tulleb praadida ja grillida koos salveiga.
On seda ikka vaja? - Põle just päris õige.
Lasske mul minna! - Jära mõnda omasuurust!
Unusta maitseained. Meil põle tervet ööd.
Koit põle kaugel. Ma ei taha teps mitte kiviks kukkuda.
Pidage, te teete suure vea!
Sa ei saa nendega kaubelda, nad on pooletoobised! - Pooletoobised? Kuidas see meid aitab?
Ma pidasin maitseaineid silmas.
Mes nendega valeste on? - Te neid nuusutanud olete?
Teil läheb vaja midagi salveist kangemat, kui tahate näiteks seda siin sööma hakata.
Reetur! - Mida see ka tiab päkapikkuste praadimisest?
Vait. Las murdjakääbik räägib.
Päkapikkude praadimise saladus seisneb...
Anna tulla. - Saladus on selles ...
Et nad tuleb esmalt nülgida.
Tom, anna mu köösnerinuga. - Selle eest sa veel saad!
Seda me ei unusta. - Kui palju vaevuseid.
Olen palju mehi koos naha, saabaste ja karvadega ära söönud.
Tal om õigus. Ka elus ja toores päkapikkus on igate söödav.
Nämma ja krõmpsuv. - Kuid mitte see. See on tõbine.
Mesasja? - Tal on ussid, soolikates.
Tegelikult on neil kõigil ussid. Jube lugu.
Mina nende söömisega ei riskiks, ausalt. - Ussid? Kas ta ütles ussid?
Pole meil mingeid usse! - Endal on sul ussid!
Mul on käesuurune paeluss! - Mul on veelgi suuremad!
Paksult usse täis. - Jah, just nii!
Mida me siis tegema peab?
Laseme neil kõigil minna? Kas sa arvab, et ma sind läbi ei näeb?
See väike tuhkur teep meid lolliks.
Tuhkrud? - Lollid?
Koit võtab teid kõiki ja muudab teid kiviks!
Kes seep veel om? - Ei tia. - Äkki on ka see söödav?
Võta oma sõrad mu turjalt ära!
Kuhu sa kadusid, kui küsida tohin? - Käisin vaatamas, mis ees on.
Ja mis sind tagasi tõi? - Vaatasin tagasi.
Karm värk, kuid vähemalt on kõik ühes tükis.
Mitte tänu sinu murdvargale.
Ta taipas aega võita. Erinevalt teist kõigist.
Nad pidid tulema Etinwoodsist.
Mis ajast mäetrollid viimati nii kaugele lõunasse kolama tulid?
Seda pole juba ammu juhtunud.
Alates ajast, mil mustad jõud siin valitsesid.
Päevasel ajal nad liikuda ei saanud.
Kusagil siin peab nende koobas olema.
Milline hais. - See on ju trollide koobas.
Vaadake hoolega, mida katsute.
Häbilugu oleks kõike seda siia jätta.
Kes iganes võib selle üles korjata. - Täiesti nõus. Nori.
Leia kühvel.
Need mõõgad pole trollide poolt tehtud.
Ega ka mitte inimestest seppade poolt.
Need on sepistatud Gondolinis, esimese ajastu kõrghaldjate poolt.
Paremat mõõka pole võimalik soovida.
Matsime siia pikaajalise hoiuse. - Kaome sellest armetust kohast.
Tulge juba.
Bilbo! Võta. See on just sulle paras.
Ma ei saa seda võtta. - See on haldjate poolt tehtud.
Seega see helendab, kui läheduses on mäekolle.
Ma pole kunagi elus mõõka kasutanud. - Ma loodan, et sa ei peagi seda iial tegema.
Kuid kui pead, siis pea meeles järgmist:
tõeline vaprus pole mitte teadmises, millal võtta elu,
vaid teadmises, millal säästa elu.
Miski läheneb! - Püsige koos.
Kiiremini! Relvile!
Vargad! Tulekahju! Mõrtsukad!
Radagast.
Radagast Pruun.
Mida paganat sina siin teed? - Otsisin sind, Gandalf. Midagi on halvasti.
Väga ja väga halvasti. - Ja see on?
Üks hetk, palun. Mul oli mõte, aga see läks kaotsi.
See on just siin, mu keele peal.
See polegi mõte. See on vaid väike...
Putukas.
Rohelaas on haige, Gandalf. Pimedus on selle vallutanud.
Seal ei kasva enam midagi, vähemalt ei midagi head.
Õhk on roiskunud, kuid kõige hullemad on võrgud.
Mis võrgud? - Ämblikute omad, Gandalf.
Suurte omad. Mingid Ungolianti järeltulijad,
kui ma vähegi võlur olen.
Läksin mööda nende jälgi. Nad tulid Dol Guldurist.
Dol Guldurist? Kuid see vana kindlus on ju hüljatud?
Ei, Gandalf.
Ei ole.
Must jõud peitub seal. Selline, mida ma varem tundnud pole.
Iidse õuduse vari.
See, mis suudab kutsuda kokku surnud vaimud.
Ma nägin teda, Gandalf.
Otse pimedusest... On ilmunud Surnumanaja.
Radagast...
Kiiresti!
Oodake mind!
Vabanda. - Proovi Ol' Tobby't.
See aitab su katuse paika panna.
Hinga välja.
Ja nüüd... Surnumanaja? Oled sa ikka kindel?
See pole pärit elavate maailmast.
Kas see oli hunt? On siin hunte? - Hundid? Ei, need pole hundid.
Vargid. Seega pole ka mäekollid väga kaugel.
Mäekollid?
Kellele sa lisaks oma rahvale veel oma retkest rääkisid?
Mitte kellelegi.
Kellele? - Mitte kellelegi, vannun.
Durini nimel, mis siin toimub? - Teid jahitakse.
Peame siit lahkuma.
Me ei saa, meil pole ju ponisid.
Ma meelitan nad eemale.
Need on Gundabadi vargid ja nad on sinust kiiremad.
Kuid need on Rhosgobeli jänkud. Tahaks näha, kes kellele ära teeb.
Püüdke mind kinni!
Tulge.
Püsige koos! Edasi!
Ori, ei! Tagasi!
Siia, eluga!
Kuhu sa meid juhid?
Päkapikud on seal!
Järgi neile!
Liikuge! Jookske!
Seal nad on!
Siia, kiiresti!
Neid on veel! - Kili? Lase vibumäng valla!
Me oleme ümber piiratud!
Kus on Gandalf? - Ta jättis meid saatuse hooleks.
Püsige paigal!
Kili!
Siia, te tobud. - Laske käia, liikuge!
Kiiresti, kõik!
Eluga, eluga!
Üheksa, kümme ...
Kili! Jooksuga!
Haldjad.
Ma ei näe, kuhu see rada läheb. Kas liigume mööda seda edasi või ei?
Muidugi liigume me edasi!
See oleks tõesti tark tegu.
Imladrise org.
Ühiskeeles tuntud ka teise nimega.
Rivendell.
Siin on Viimane Lahke Maja merest ida pool.
See oligi ju su plaan? Otsida varjupaika meie vaenlaste juures.
Siin pole sul ühtegi vaenlast, Thorin Tammiskilp.
Ainus kurjus, mida selles orus leida võib, on see, mida te ise kaasa toote.
Arvad, et haldjad annavad oma õnnistuse meie retkele?
Nad üritavad meid peatada.
Muidugi üritavad. Kuid meil on küsimused, mis vajavad vastuseid.
Kui tahame olla edukad oma retkel, siis tuleb neid käsitleda taktitundeliselt ja lugupidamisega.
Ja ka piisavalt sarmikalt.
Sel põhjusel peaksitegi jätma vestlemise minu mureks.
Mithrandir. - Lindir.
Ettevaatust.
Kuulsime, et sa oled orgu jõudnud.
Ma pean rääkima isand Elrondiga.
Isand Elrondit ei ole siin. - Ei olegi siin?
Kus ta siis on?
Rivisse, hoidke kokku!
Gandalf. - Isand Elrond.
Mu sõber. Kus sa olid?
Jahtisime lõunast tulnud mäekolle.
Tapsime paljud neist salakuru juures.
Imelik, et mäekollid on tulnud nii lähedale meie piiridele.
Miski või keegi on neid siia toonud.
Need võime olla meie.
Tere tulemast, Thorin, Thraini poeg.
Ei usu, et me kohtunud oleme. - Sa oled sarnane oma vanaisaga.
Ma tundsin Throri, Mäealuse kuningat. - Ongi nii? Tema ei maininud sind kunagi.
Mida ta ütles? Kas ta solvas meid?
Ei, isand Gloin. Ta pakkus teile süüa.
Kui nii, siis näita teed.
Maitse seda. Vaid üks amps. - Mulle mahetoit ei meeldi.
Kus liha on? - Kas neil kartuleid ei olegi?
Kena, et kutsusid meid õhtusöögile.
Kuigi ma pole vastavalt riides. - Seda pole sa kunagi olnud.
See on Orcrist, Mäekolliraiuja.
Kuulus mõõk, mille sepistasid Lääne kõrghaldjad.
Minu rahvas.
Teenigu see sind hästi. Ning see siin on Glamdring.
Vaenlaselööja, Gondolini kuninga mõõk.
Need sepistati Esimese ajastu mäekollisõdade ajal.
Ära selle pärast põe.
Mõõgad saavad nimesid tegude eest suurtes lahingutes.
Minu mõõk polegi siis lahingus käinud?
Kahtlane, kas see üldse ongi mõõk? Sarnaneb rohkem kirjanoaga.
Kust te need saite?
Trollide koopast, Suure Idatee juures.
Vahetult enne seda, kui sattusime mäekollide varitsusse.
Ja mida oli teil asja Idatee peal?
Meie asjaajamised pole haldjate mure.
Heldeke küll, Thorin, näita talle kaarti. - See on minu rahva pärandus.
See on minu kaitse all, koos muude saladustega.
Aitab juba sellest päkapikkude kangekaelsusest. Su uhkus ajab su kunagi hauda.
Sa oled siin koos ühega vähestest isikutest Keskmaal, kes seda kaarti lugeda suudab.
Näita seda isand Elrondile.
Thorin, ei.
Erebor.
Ja mis sind selle kaardi juures huvitab?
Ainult akadeemiline värk.
Tead isegi, et sellised asjad sisaldavad vahest peidetud tekste.
Sa suudad siiani lugeda iidseid ruune, kas pole nii?
Kuuruunid. Muidugi.
Neid on lihtne kahe silma vahele jätta.
Sel juhul on see tõesti nii. Neid kuuruune saab lugeda ainult
sama päeva, faasi ja aastaaja kuu valguses,
millal need kirjutatud on.
Suudad sa neid lugeda?
Need ruunid on kirjutatud jaanipäeval,
noorkuu ajal, umbes 200 aastat tagasi.
Tundub, et te piditegi Rivendelli jõudma.
Saatus on sinu poolt, Thorin Tammiskilp. Täpselt sama kuu on ka täna taevas.
Seisa halli kivi kõrval, kui vainurästas toksib
ning Durini päeva loojuva päikese viimane kiir
paistab lukuaugu peale. - Durini päev?
See on päkapikkude uue aasta esimene päev.
Kui sügise viimane kuu ja talve esimene päike
on koos taevas. - On alles uudis.
Suvi hakkab läbi saama. Durini päev on varsti saabumas.
Meil on veel aega. - Aega milleks?
Sissepääsu leidmiseks.
Me peame olema täpselt õigel ajal õiges kohas.
Ainult sel juhul saab ust avada.
Sinu eesmärgiks on siis Mäe sisse pääseda? - Mis siis?
Mõned ei pea seda targaks teoks.
Mida sa silmas pead?
Sa pole ainus, kes Keskmaal silma peal hoiab.
Isand, päkapikud...
Me kaotasime nad.
Sattusime haldjate varitsusse ja...
Vabandused mind ei huvita.
Ma tahan päkapikkude kuninga pead!
Meid oli vähem ja me ei saanud midagi teha!
Vaevu sain ise eluga tulema.
Parem oleksid sa surnud seal.
Päkapikud ilmuvad varsti uuesti välja.
Teatage kõigile, et nende peade eest on autasu välja pandud.
Ei, sina tegid sama asja.
See pole nii, et sa ei teinud. - Dori! Võta see.
Bombur?
Kas meie abiga või ilma, need päkapikud lähevad ikka Mäeni.
Nad on otsustanud oma kodu tagasi võtta.
Ma ei usu eriti, et Thorin Tammiskilp tahaks
üldse kedagi kuulda võtta.
Ka mina mitte. - See pole mina, keda sa kuulama peaksid.
Mu emand Galadriel. - Mithrandir.
Ammu pole me kohtunud.
Aeg võib ju mind muuta,
kuid mitte Lorieni emandat.
Ma ei teadnud, et isand Elrond ka sind siia kutsus.
Tema ei kutsunudki, mina tegin seda.
Saruman. - Sul on viimasel ajal kiire olnud.
Ütle siis, Gandalf ...
Kas sa tõesti arvasid, et need sinu plaanid ja trikid jäävad märkamatuteks?
Märkamatuteks?
Ei, ma lihtsalt tegin seda, mida õigeks pidasin.
Lohe on sul juba ammu mõttes mõlkunud.
See on tõsi, mu emand. Smaug ei kuuletu kellelegi.
Kuid kui ta peaks liituma vaenlasega, siis saab lohet väga hirmsal kombel kasutada.
Millise vaenlasega? Gandalf, meie vaenlane on põrmustatud.
Sauron on kadunud. Ta ei saa kunagi oma jõudu tagasi.
Gandalf, me oleme 400 aastat rahus elanud.
Raskelt kättevõidetud ja hoolikalt hoitud rahus.
Kas me oleme rahuolukorras?
Trollid on mägedest alla tulnud ja ründavad külasid ning hävitavad talusid.
Mäekollid ründasid meid terve tee jooksul. - Pole just sissejuhatus sõjale?
Me ei peaks sinna sekkuma. Mitte otsima probleeme sealt, kus neid pole.
Laske tal rääkida.
Miski veel töötab Smaugi kurjuse taustal.
Miski, mis on märksa võimsam.
Me võime ju selle suhtes pimedateks jääda, kuid see ei ignoreeri seetõttu meid.
Metsades kasvab vari. Metsamehed, kes seal elavad, nimetavad seda juba Sünklaaneks.
Ja nad ütlevad ...
Ära nüüd vaiki jää. Ütle, mida metsamehed räägivad.
Nad räägivad Surnumanajast, kes elab Dol Gulduris.
Loitsijast, kes suudab surnuid käsutada. - Lollus.
Pole sellist väge selles maailmas.
See Surnumanaja on kõigest surelik inimene, ei enamat.
Silmamoondaja, kes katsetab musta maagiaga. - Ka mina arvasin seda.
Kuid Radagast on teda näinud! - Radagast?
Ära räägi mulle Radagast Pruunist. Ta on tobuke.
Usu mind, ta on veidrik. Elab eraklikult.
Ei, ma pidasin silmas ta seentega liialdamist.
See on rikkunud ta aju ja muutnud kollaseks hambad.
Ma hoiatasin teda, Istarile pole sobilik jõlkuda mööda metsi...
Sa kannad midagi.
Said selle Radagastilt.
Ta leidis selle Dol Guldurist. - Jah.
Näita.
Mis see on? - Mordori reliikvia.
Morguli tera. - Tehtud Angmari nõidkuninga jaoks.
Ja see maeti koos temaga.
Kui Angmar langes,
võtsid Põhjala mehed ta keha ning vara
ja vangistasid selle Rhudauris.
Ta maeti sügavale mägede alla. Hauda, kuhu valgus iial ei paista.
Võimatu.
Neil haudadel lasub vägev loits, neid ei saa avada!
Kas on tõendeid, et see relv on pärit Angmari hauast?
Mitte ühtegi. - Sest neid pole.
Mida me üldse teame?
Kamp mäekolle, kes julgesid ületada Bruineni jõe.
Leitud igivana pistoda.
Inimesest posija, kes nimetab end Surnumanajaks,
on asustanud varemetes kindluse.
Seda pole just palju.
Kuid see päkapikkude kamba teema vaevab mind tõsiselt.
Ma pole veendunud, Gandalf. Mu meelest pole see rännak õigustatud.
Oleks nad minu juurde tulnud, siis oleksin ma vahest neid sellest pettumusest säästnud.
Ma ei tahagi mõista sinu põhjuseid, mis ajendasid sind nende lootuseid õhutama.
Nad lahkuvad? - Jah.
Sa teadsid?
Siin pole midagi lisada.
Isand Elrond. Päkapikud on läinud.
Olge valvel. Me oleme ületamas ürgmaa piiri.
Balin. Sa tead seda teed, juhi meid. - Olgu nii.
Isand Baggins. Loodetavasti suudad sa sammu pidada.
Sa järgned neile? - Jah.
Sul oli õigus, kui aitasid Thorin Tammiskilpi.
Kuid ma kardan, et oleme sellega liikuma pannud senitundmatud jõud.
Morguli mõõga mõistatus peab saama lahendatud.
Midagi nähtamatut liigub varjudes. See ei näita end meile...
Veel mitte. Kuid see kogub jõudu.
Sa pead olema ettevaatlik.
Mithrandir?
Miks just kääbik? - Ma ei tea.
Saruman usub, et ainult tugev jõud suudab hoida kurjust kontrolli all.
Kuid munu arust see pole nii.
Ma avastasin, et see on väikestes asjades.
Rahva igapäevased tegemised, mis hoiavad pimedust ohjes.
Lihtsad armastuse ja hoolivuse teod.
Miks Bilbo Baggins?
Äkki sel põhjusel, et ma kardan?
Ja tema julgustab mind.
Ära karda, Mithrandir. Sa pole üksi.
Kui sa eales peaksid mu abi vajama...
siis ma tulen...
Ettevaatlikult!
Bilbo!
Me peame leidma varjupaiga! - Ettevaatust!
Ettevaatust, vend!
Olge valvsad!
See pole äike! See on äikeselahing!
Vaadake!
Oh sa poiss! Legendid rääkisid tõtt! Hiiud!
Kivihiiud!
Varjuge, te juhmardid!
Hoidke kinni!
Mis toimub? - Fili, haara mu käest!
Edasi, liikuge! - Jookske, hüpake siit minema!
Jookske! - Ettevaatust!
Ettevaatust!
Hüpake!
Eluga!
Hoidke kinni!
Ei!
Ei! Kili!
Me oleme elus!
Kus on Bilbo? - Kus on kääbik?
Seal!
Tõmmake ta üles!
Haara mu käest, Bilbo!
Ori, ettevaatust! - Rabage ta käest!
Ma hoian sinu käest, semu. - Hoidke temast kinni!
Hoidke temast kinni!
Tule, roni nüüd üles.
Ma mõtlesin, et oleme kaotanud oma varga.
Ta on kadunud kodust lahkumisest saadik.
Ta poleks pidanud tulema. Ta ei kuulu meie hulka.
Dwalin!
Tundub ohutu. - Vaata tagumine osa üle. Koopad neis mägedes on harva peremehetud.
Siin pole midagi.
Hästi. Süütame siis tule. - Ei mingit tuld siin.
Minge magama. Lahkume siit varavalges.
Pidime ju mägedes ootama, kuni Gandalf meiega ühineb?
Plaan oli selline. - Plaan on muutunud.
Bofur, võta esimene valve.
Värske jälg!
Nad läksid mäekuru kaudu.
Kuhu sa oma arust lähed?
Tagasi Rivendelli.
Sa ei saa enam tagasi minna!
Sa oled meeskonnaliige. Sa oled üks meist!
Nüüd enam pole, on ju nii?
Thorin ütles, et ma poleks pidanud tulema. Tal oli õigus.
Ma pole Took, olen Baggins. Ei tea, mida ma küll mõtlesin?
Ma poleks pidanud kodust lahkuma. - Sul on koduigatsus, arusaadav...
Ei, sa ei saa aru. Keegi teist ei saa.
Te olete päkapikud. Te olete harjunud sellise eluga.
Pole iial millessegi kiindunud. Pole kuulunud kuhugi.
Vabanda, ma ei...
Sul on õigus.
Me ei kuulu kuhugi.
Ma soovin sulle kõike head. Siiralt.
Mis see on?
Ärgake!
Ettevaatust!
Hoidke eemale!
Närakad!
Eemale!
Selle eest te veel maksate!
Said nüüd!
Olgu, ärge nügige!
Hoidke oma käpad minust eemal!
Jäta mind rahule!
Kes see nii julge on, et tuleb relvastatult mu kuningriiki?
Nuhid? Vargad? Mõrtsukad?
Päkapikud, teie pahatahtlikkus. - Päkapikud?
Me leidsime nad eesvärava juurest. - Ärge jõllitage niisama, otsige nad läbi!
Kõik kohad otsige läbi!
Mida te siin teete? Rääkige!
Hästi, kui nad ei räägi, paneme nad vigisema.
Tooge peomasin siia. Tooge kondipurustaja.
Alustage noorimast. - Oodake!
Nii, nii, nii... Kae, kes meil siin on.
Thorin, Thraini poeg, Throri pojapoeg.
Mäealuse kuningas.
Kuid ma unustasin, et sul pole mäge ja sa polegi kuningas!
Mis teeb sinust... tegelikult eikellegi.
Ma tean kedagi, kes käiks su pea eest välja palju pappi.
Ainult pea eest. Ilma kehata.
Vahest tead, keda ma silmas pean?
Su ammust vaenlast.
Kahvatu mäekoll, kes ratsutab valge vargi seljas.
Rüvetaja Azog tapeti!
Ta tapeti lahingus tükk aega tagasi.
Sinu meelest on ta rüvetamise päevad läbi, või mis?
Saada sõna kahvatule mäekollile. Ütle, et ma sain ta saagi kätte.
Guglunk, guglunk!
Vastikud mäekollid.
Parem kui vanad kondid, kõrgeausus. Parem kui mitte midagi.
Liiga palju konte, kõrgeausus! Liha pole ollagi!
Jää vait ja nüli nahk maha. Alusta peast.
Kivid ja kaljud on nagu vanad kondid. Ei ihu ega liha.
Külm nagu surm ja ilma kõrgeaususeta on seda rahulik süüa.
Õnnistust, plartsud. Kõrgeausus, see on lihakas suutäis.
Guglunk.
Tagane, hoia eemale! Ma hoiatan sind!
Ära lähene.
Tal on haldjaste mõõk, kuid ta pole haldjane.
Ei-ei, haldjased pole väikesed. Mis ta on, kõrgeausus?
Mis see on?
Mu nimi on Bilbo Baggins. - Bagginsid?
Mis on Bagginsid, kõrgeausus?
Ma olen kääbik Maakonnast.
Meile meeldivad mäekollid, nahkhiired ja kalad, kuid kääbikuid ma pole veel maitsnud.
On see pehme, on see mahlane? - Pea kinni.
Hoia eemale. Ma kasutan seda, kui vaja.
Ma ei taha probleeme. On selge?
Näita mulle teed siit välja ja ma kaon.
Mida? Ta on eksinud?
Jah, ja ma tahaks leida tee siit välja nii ruttu kui võimalik.
Me teame kääbikutele ohutut käiku. Ohutut rada pimeduses.
Jää vait. - Ma pole midagi öelnud.
Ma ei rääkinud sinuga. Kuigi äkki ka rääkisime, kõrgeausus.
Ma ei tea, mis mängu sa mängid, aga... - Mängud!
Me armastame mänge, kõrgeausus, on nii? Kas talle ka meeldivad mängud?
Kas talle meeldib mängida?
Võib-olla...
Jalg on, aga ei ole talda?
Üle latvade ulatub tuulte valda. Rasvamata kerkib ta,
kuid pikemaks endisest iial ei saa?
Mägi.
Võtame veel ühe. Jajah, veel üks.
Ei, aitab mõistatustest.
Tapa ta ära, tapa juba. Guglunk, guglunk!
Ei, ma tahan mängida.
Ma tahan mängida. Ma näen, sa oled selles hea.
Nii et mängime mõistatusi.
Sina ja mina. - Jah, just meie.
Jah, ja kui ma võidan... siis sa näitad mulle teed välja.
Jah, jah.
Ja kui ta kaotab? Mis siis? Kui ta kaotab, kõrgeausus, siis sööme ta ära!
Kui Baggins kaotab, pistame ta täiega nahka!
Sobib.
Aga Baggins esmalt.
30 valget hobust punasel mäel.
alguses isuga söövad, siis takka üles löövad, lõpuks paigal nad seisavad seal.
Hambad? Jah, mu kõrgeausus!
Aga meil on vaid üheksa.
Meie kord. Lihata ja luudeta,
hääletuna möirgab, hambutuna hammustab.
Tiibadeta lendab, sosistab suuta.
Üks hetk.
Me kaotame, me kaotame! Jää vait!
See on tuul. Loomulikult.
Kääbikus on väga nutikas. Väga nutikas.
Ilma kaaneta laegas, ei lukku ega võtit ees,
kuid kuldne aare on peidus seal sees.
Ei...
Võti. Raha. Laegas. - Noh?
Jama...
Kas annad alla? - Anna meile võimalus, kõrgeausus. Anna võimalus.
Munased! Muna!
Vanaema õpetas meid, kuidas neid tühjaks imeda!
Kuid meil on sulle ka üks.
Mis õgib nii hingetud asjad kui elavad?
Lilled ja puud, linnud ja elajad?
Millest ei pääse ei teras, ei raud,
ei kaljud ega tammelaud?
Vasta. - Üks hetk. Mina ju andsin sulle aega.
Linnud ja putukad? Ma ei tea seda.
On see maitsev? On see hõrgutav?
On see krõmpsuv? - Las ma mõtlen.
Ta on jännis. Baggins on nõutu.
Aeg on läbi.
Aeg... aeg? Vastus on "aeg".
Tegelikult see polnudki raske. - Viimane küsimus.
Viimane võimalus.
Küsi. Küsi. - Jah, jah, hästi.
Mis mul taskus on?
Nii pole aus.
See pole aus. See on reeglite vastu.
Küsi midagi muud. - Ei, ei, ei.. Sa ütlesid, et küsi midagi.
See on mu küsimus. Mis mu taskus on?
Peame saama pakkuda, kolm korda.
Kolm pakkumist, hästi. Anna tulla.
Käed. - Vale. Paku uuesti.
Kala, mäekoll? Mööda panid, nahkhiire tiib?
Nuga. Ah jää vait. - Jälle vale. Viimane võimalus.
Nöör või mitte midagi.
Kaks pakkumist korraga. Mõlemad mööda.
Ei...
Ma võitsin mängu. Sa lubasid mulle näidata teed siit välja.
Kui me nii ütlesime, kõrgeausus. Kui me nii ütlesime.
Aga mis sel siis taskus on?
Pole sinu asi. Sa kaotasid.
Kaotasime?
Kaotasime? Kaotasime.
Kus see on?
Ei.
Kus see on? Ei!
Kadunud. Kaotasime selle, kõrgeausus.
Mu kõrgeausus on kadunud.
Mis sul kadunud on? - Kõige kallim, pole selle asi!
Guglunk!
Mis tal on... tema vastikutes väikestes taskutes?
Ta varastas selle. Ta varastas selle. Ta varastas selle!
Ma tean seda mõõka! See on Mäekolliraiuja!
Hammustaja! Selle tera on lõiganud läbi tuhandeid meie rahva kõrisid!
Lööge nad maha! Hävitage nad!
Tapke nad kõik! Raiuge tal pead maha!
Võtke relvad kätte! Võidelge! Võidelge!
See mõõk on ju Vaenlaselööja, mis hammustab valusamini päevavalgusest!
Minu järel! Eluga!
Jookske!
Anna see meile tagasi!
See kuulub meile! Meile!
Varas! Baggins...
Teivas!
Ründame!
Raiuge köied läbi!
Ruttu!
Hüpake!
Arvasid, et pääsed mu käest?
Mida sa nüüd ette võtad, võlur?
See ajab tõesti asja ära.
Oleks võinud hullemini minna.
Sa teed vist nalja?!
Gandalf!
Neid on liiga palju, me ei saa neist jagu! - Vaid üks asi võib meid päästa. Päevavalgus!
Jookske! Aja end püsti!
Oota, mu kõrgeausus! Oota.
Guglunk, guglunk!
Bagginsid! Varas!
Olgu ta neetud! Me vihkame teda igavesti!
5, 6, 7, 8...
Bifur ja Bofur. See on kümme. Fili ja Kili. Kokku kaksteist.
Ja Bombur. Kolmteist.
Kus on Bilbo? Kus on meie kääbik?
Olgu see kääbik neetud.
Ma arvasin, et ta on koos Doriga. - Ära mind süüdista!
Kus sa teda viimati nägid? - Mulle tundus, et vaid hetk tagasi.
Mis täpselt juhtus, räägi. - Ma räägin, mis juhtus.
Isand Baggins nägi võimalust jalga lasta ja kasutas seda!
Ta mõtles vaid oma pehmest voodist ja soojast kodust...
Esimesest sammust alates.
Me ei näe enam oma kääbikut. Ta on ammu läinud.
Ei, ei ole.
Bilbo Baggins, mul pole kunagi oma elus olnud nii hea meel kedagi nähes!
Bilbo, me olime juba lootuse kaotanud. - Kuidas sa mäekollidest mööda said?
Tõesti, kuidas?
Mis tähtsust sel on? Ta on tagasi.
On küll. Ma tahan teada.
Miks sa tagasi tulid?
Ma tean, et sa kahtlesid minus. Algusest peale kahtlesid.
Ja sul oli õigus, ma mõtlesin pidevalt Künkaalusele. Ma tunnen puudust oma raamatutest.
Ja oma tugitoolist ja aiast.
Ma kuulun sinna. See on kodu.
Sellepärast tulin tagasi.
Kuna teil pole seda. Kodu.
See on teilt ära võetud.
Kuid ma aitan teil selle tagasi saada, kui muidugi suudan.
Püüdke nad kinni!
Kiskuge tükkideks!
Vihma käest... - Räästa alla. Jookske!
Kähku puude otsa, teie kõik! Roni üles, Bilbo! Roni!
Nad tulevad!
Azog?!
Kas sa haistad seda?
Hirmu lõhna?
Ma mäletan, su isa haises selle järele,
Thorin, Thraini poeg. - See pole võimalik.
Tema on minu oma.
Tapke teised!
Jooge nende verd!
Fili!
Ei!
Isand Gandalf! Aidake!
Ei!
Thorin! Ei!
Too mulle päkapiku pea.
Tapke ta!
Thorin?!
Kääbik? - Kõik on korras. Bilbo on siin.
Temaga on kõik korras.
Sina!
Mida sa tegid? Sa oleksid võinud surma saada!
Kas ma ei öelnud, et sa oled koorem...
Ja sa ei jää ellu ürgmaal...
Ja et sa ei kuulu meie hulka?
Ja ma pole kunagi varem oma elus nii palju eksinud. Mitte kunagi oma elus.
Vabanda, et kahtlesin sinus. - Ei, ma ise oleks ka endas kahelnud.
Ma pole ei kangelane ega sõdalane.
Isegi murdvaras mitte.
Kas see on see, mis ma arvan?
Erebor.
Üksildane mägi.
Viimane suurtest päkapikkude kuningriikidest Keskmaal.
Meie kodu.
Ronk. Linnud lähevad Mäe juurde tagasi.
See, mu kallis Oin, on rästas.
Me võtame seda kui märki, kui head ennet.
Sul on õigus. Ma tõesti usun, et kõik halb on möödas.
Kunksmoor, Tauri Tiido ja Mx72 Koos sügava kummardusega Lia Rajandile