Antichrist
Traducerea și adaptarea:
Alex C - www.titrări.ro Xander - www.niftyteam.ro
Prolog
Capitolul unu: Suferință
Cum te simți?
Parcă am vorbit deja despre asta.
Ieri am vorbit.
Azi e marți.
De când sunt aici?
O lună.
De ce ești atât de trist?
Wayne spune că suferința mea e atipică.
Da.
Am vorbit cu Wayne.
Cred că-ți dă mult prea multe medicamente.
Încetează, te rog.
Trebuie să crezi că poate unii sunt mai deștepți decât tine.
Abia a terminat medicina, nu știe ce face.
Am tratat de 10 ori mai mulți pacienți decât el.
Dar tu nu ești doctor.
Nu, nu sunt...
Și sunt mândru că n-am ajuns ca el.
Nimic...
... nu e atipic la suferința ta.
A fost vina mea.
Dar eu?
Și eu am fost acolo.
Puteam să-l opresc.
Nu.
Tu nu știai că
în ultima vreme a început să se trezească.
Eu știam că uneori
se trezea
și pleca târâș din pat.
Și se plimba.
Chiar dacă el ar fi trebuit să doarmă.
Putea să-și deschidă portița.
El...
S-a trezit...
Și...
Era derutat.
Dr. Wayne spunea că mă vrei acasă.
Nu puteai s-o lași baltă...
A trebuit să te bagi.
Locul ăsta nu te va ajuta cu nimic.
Dimpotrivă.
Suferința...
Nu e o boală.
E o reacție naturală și normală.
N-ai cum s-o înlături. Nu trebuie.
Wayne știe că ești terapeut.
A spus că n-ar trebui să-ți tratezi membrii familiei.
În principiu, sunt de acord, dar...
Dar tu ești mai deștept,
nu-i așa?
Te iubesc.
Nimic nu doare mai mult decât să vezi persoana iubită
supusă greșelilor și erorilor.
Niciun terapeut nu te poate cunoaște mai mult decât mine.
- Doare! - Știu.
N-ai cum să eviți asta.
Vreau și eu să mor.
Nu te las să faci așa ceva.
Și tot așa va fi?
Nu.
Se va schimba.
Va deveni mai rău?
Da.
Întotdeauna ai fost distant față de mine și Nick.
Dacă stau să mă gândesc,
foarte distant.
Bine...
Îmi poți da câteva exemple?
Ce naiba, nu-i atât de greu de înțeles.
De exemplu, vara trecută.
Ai fost groaznic de distant.
Ca părinte
și ca soț.
Așa a fost ultima vară a lui Nick.
Pe care tu ai ratat-o.
Păcat...
Niciodată n-am fost suficient de interesantă pentru tine.
Până acum.
Când îți sunt pacient.
Poate că n-ar trebui să vorbesc despre asta.
Poți vorbi despre orice.
Ție nu-ți păsa dacă copilul tău era viu sau mort.
Pun pariu că ai o grămadă de replici terapeute pentru asta.
Nu?
De fapt...
A fost doar
ca să-ți fac pe plac.
Voiai liniște ca să poți să scrii.
Poate că a fost neintenționat.
Eu am înțeles
că voiai să fii singură când scrii.
Că tu și Nick veți merge singuri în Eden.
Doar voi.
Așa ți-ai fi putut termina proiectul.
Dar n-am făcut-o.
Nu?
Vezi?
Nici măcar n-ai știut.
De ce te-ai dat bătută? Tu nu ești așa.
Proiectul părea
prea puțin important.
Cum spuneai și tu când îți vorbeam despre subiect.
"Superficial."
Niciodată n-am spus că subiectul e superficial.
Poate nu te-ai exprimat așa, dar asta era ideea.
Și dintr-o dată, era superficial.
Sau chiar mai rău, un fel de minciună.
Înțeleg.
Nu, nu înțelegi.
Înțelegi multe lucruri.
Dar asta nu.
Trage aer când ajung la cinci.
Calm, calm.
Ia-te după mine.
Fă ca mine. Trage deodată cu mine.
Inhalează.
Când ajung la cinci.
Inhalează.
Fii atentă la mine.
Te voi învăța să respiri.
Trage aer...
2 ... 3 ...
4, 5, ține...
2 ... 3 ...
4, 5, expiră...
E bine.
Imaginează-ți...
Imaginează-ți că sufli
pe păpădii.
Calmă, în liniște.
Da, așa e bine.
E bine.
E foarte bine.
Ți-am spus eu că se va schimba.
Încă suferi, dar ai trecut în altă fază.
Care fază?
Neliniște.
Neliniște...
Da.
Dar asta e ceva fizic.
E periculos.
Nu, nu e periculos.
Așa cum nici suferința nu a fost periculoasă.
Cea mai importantă parte a neliniștii
e fizică.
Amețeli,
gura uscată,
dificultăți în auz,
frisoane,
respiri greu,
puls ridicat,
amețeală
Ușurel.
Niciodată să nu ți-o tragi cu terapeutul.
Oricât de mult i-ar plăcea terapeutului.
Știu că te distrage,
dar nu e bine pentru noi.
Respiră.
Ține...
Expiră.
Mă iubești?
Da.
Atunci, ajută-mă.
Asta fac.
Expunere.
Numai asta funcționează cu adevărat.
Restul sunt...
pălăvrăgeli.
Trebuie să ai curajul să nu fugi de amenințare.
Atunci vei învăța că frica nu e periculoasă.
Hai să facem o listă cu lucrurile de care ți-e frică.
Prima va fi situația care te sperie cel mai mult.
Dar nu știu de ce mi-e frică.
Nu te grăbi.
Mă gândesc.
Bine.
Mă gândesc, dar...
Nu pot avea o frică nedefinită?
Nu, nu!
Așa nu se poate.
Am făcut cea mai mare prostie.
Dacă nu-mi poți spune
de ce ți-e frică...
Poate ar fi mai ușor să-mi spui
unde ți-e cel mai frică.
Unde te simți expusă?
Care ar fi cel mai rău loc?
În apartament?
Pe stradă?
La magazin?
În parc?
Când asculți pe cineva, poate?
În pădure.
În pădure?
E ciudat, pentru că
tu voiai mereu să mergem în pădure.
Ce te sperie în padure?
Toate.
Spune-mi ce crezi că s-ar întâmpla în pădure.
Ei?
E o pădure anume?
Eden.
Eden?
Ce-ai zice să punem
Grădina Eden în vârful piramidei?
Nu.
Nu chiar în vârf.
Nu.
Încetează!
- N-are nimic. - Îmi pare rău!
Poți începe cu așteptările tale.
Închide-ți ochii.
Simți scaunul de sub tine.
Simți că te scufunzi în el.
Te acoperă...
E plăcut.
Ceea ce simți e o căldură plăcută
și fericire.
Respiri adânc...
Regulat...
Acum...
Imaginează-ți că ești în Eden.
Imaginează-ți că ai ajuns prin pădure la Eden.
Spune-mi ce vezi.
Sunt la un pod.
E seară.
Abia se aud păsări.
Apa curge fără să scoată vreun sunet.
Aici, întunericul vine mai repede.
Iar eu îl pătrund.
Căprioarele se ascund
prin ferigi. Ca de obicei.
E greu să pășești pe acolo?
Nu.
Nu chiar.
De fapt, aproape că e bine.
Și printre copaci
pe o pantă
e vizuina unei vulpi.
Cum te simți acolo?
Nu-mi dau seama.
Ar trebui să fie ușor
să trec.
Dar totuși...
E ca și cum aș umbla prin noroi.
Trunchiul e gros.
Copacul mucegăiește încet.
Are o personalitate ciudată.
Întotdeauna am simțit asta.
Acum...
Unde ești, te duci spre cabană?
Da.
Merg pe cărare
prin iarba înaltă.
Să nu intri.
Nu intra.
Ai spus că afară te sperie ceva.
Uită-te în jur...
Nu.
Întinde-te pe iarbă.
Vrei să mă întind?
Întinde-te pe iarbă.
Pe toate plantele?
Da, întinde-te pe plante.
Ești întinsă?
Da.
Bine.
Cum sunt lucrurile din jurul tău?
Verzi.
Totul e foarte verde.
Bine.
Acum vei face ce-ți cer?
Da.
Ce vrei să fac?
Vreau...
să te topești în acel verde.
Să nu te opui.
Doar...
Fă-te verde.
Orice s-ar întâmpla, ai fost acolo. Ai reușit.
Lasă frica să vină, dacă vrea.
Ține minte.
Dacă mintea concepe ceva, atunci îl poate și realiza.
Ce s-a întâmplat?
Arde pământul.
Pământul nu arde.
Trebuie să mergem.
Vreau să mă întind.
Doar un minut.
Sigur.
Da, facem o pauză.
Capitolul doi: Durere (haosul domină)
N-ar trebui să continuăm?
Ba da.
Ar trebui.
Nu te lăsa.
Ține-o tot așa.
Știu că doare.
Stai... stai pe pod!
Sunt doar niște ghinde idioate.
Ce faci?
Eu...
Pregătesc un fel de exercițiu.
E... ca un...
E ca un joc.
M-ai păcălit ieri.
Fuga nu e de ajutor.
Trebuie să simți iarba.
Vreau să mergi de la piatra asta...
la piatra asta.
Pare înfricoșător, nu?
Ești gata?
Haide.
Te voi conduce.
Te voi lăsa pe prima piatră.
Rămâi conștientă.
Începem.
Pune piciorul jos. Te țin.
Te țin. Sunt lângă tine.
Nu pot face asta.
Ba da, poți.
Poți și o vei face.
La fel cum o voi face și eu,
vom merge împreună.
O vom face împreună, bine?
Acum...
În ordine. Respiră.
Coboară de pe piatră.
Și pășește pe iarbă.
Pune piciorul jos.
Vezi? Ai pățit ceva? Nu.
Continuă să respiri. Continuă... continuă să respiri.
Te țin.
Ne descurcăm de minune.
Ești bine? Continuă să respiri.
Cinci, cinci și cinci.
Aproape ai ajuns.
Te descurci de minune.
Cinci.
Am ajuns. Am ajuns.
Gata.
Ai reușit.
Ai învățat ceva.
Nu-i așa?
Te-ai descurcat de minune.
Îmi lipsește atât de tare...
Mi-a mai fost frică aici și înainte.
Da, e posibil.
Dar nu știam că e vorba de teamă.
A început să-mi fie frică, și am încetat să mai scriu.
Ce a fost diferit ultima dată?
Am auzit un sunet.
Nick?
Nick!
Nu l-ai auzit pe Nick plângând.
Se pare că nu.
Și pentru că ai avut parte de ceva ce nu puteai să explici într-un mod rațional,
ai plasat Edenul foarte sus în piramida ta.
Edenul a fost catalizatorul care ți-a declanșat teama.
Ai tras concluzii.
Și ai legat trauma emoțională cu acest loc.
Când te simți amenințată e normal să reacționezi.
Dacă pericolul ar fi real...
teama ți-ar salva viața.
Pentru că adrenalina te-ar ajuta să lupți sau să fugi.
Dar tu simți doar panică, nimic mai mult.
Țipătul nu a fost real.
Termină!
Calmează-te.
Nu treabuia să vii aici.
Ești incerdibil de arogant.
Dar s-ar putea să nu dureze.
Te-ai gândit la asta?
Stejarii cresc până ajung la câteva sute de ani.
Trebuie să producă un singur copac la câteva sute de ani.
Pentru a propaga specia.
Poate că ți se pare banal
dar a contat pentru mine să realizez asta când am fost aici cu Nick.
Ghindele cădeau și atunci pe acoperiș...
și continuau să cadă... și să cadă...
Și să moară... și să moară.
Apoi am înțeles că...
tot ce odată era frumos la Eden
probabil că era hidos.
Acum puteam să aud ce nu auzeam înainte.
Plânsetul... tuturor lucrurilor care trebuie să moară.
Ce spui tu...
E foarte emoționant.
Dacă ar fi fost o carte pentru copii.
Un plânset continuu...
Știi la fel de bine ca mine.
Asta e frica.
Gândurile tale deformează realitatea.
Nu invers.
Biserica lui Satan.
Satan... Cristoase.
Natura e biserica Satanei.
Ce-i?
Ia uite-l.
A fost fratele lui.
Nick
s-a îndepărtat de mine ultima dată.
Era mereu în hambar.
Cred că a făcut un efort să stea aici cu mine.
Se pare că ai dormit bine.
Mersi, așa e.
Vreau doar să-ți spun cât mă bucur că ești aici.
Te iubesc, dragule.
Tu ai dormit bine?
Doar că am avut o mulțime de...
Vise ciudate.
Visele nu au nicio importanță în psihologia modernă.
S-a zis cu Freud, nu-i așa?
Ce faci?
Uite.
Mă simt din nou bine.
M-am vindecat.
Ești deștept.
Sunt bine.
Nu poți să te bucuri pentru mine, nu-i așa?
Haosul... domină!
Capitoul trei: Disperare (genocidul femeilor)
Vreu să mai facem un exercițiu.
E ca și cum am juca niște roluri.
Rolul meu,
este...
să fiu toate gândurile care-ți provoacă frica.
Al tău,
este gândirea rațională.
Eu sunt natura.
Toate lucrurile care le denumești natură.
Bine, domnule Natură.
Și ce vrei?
Să te rănesc cât de mult pot.
Cum?
Tu cum crezi?
Speriindu-mă?
Omorându-te.
Natura nu mă poate vătăma.
Ești doar verdeața de afară.
Nu, sunt mai mult decât atât.
Nu înțeleg.
Sunt afară, dar în același timp...
Înăuntru.
Natura tuturor ființelor umane.
Acel gen de natură...
Genul de natură
care îi face pe oameni să le facă rău femeilor.
Exact asta sunt.
Genul de natură care m-a interesat profund
când am fost aici.
Acel gen de natură a fost subiectul eseurilor mele.
Dar nu ar trebui să subestimezi Edenul.
Ce-a făcut Edenul?
Am descoperit altceva în materialele mele la care nu m-am așteptat.
Dacă natura umană e diabolică,
atunci se aplică
și la natura...
Femeilor.
Natura feminină.
Natura tuturor surorilor.
Femeile nu-și controlează corpurile,
natura o face.
Am scris asta în cărțile mele.
Literatura folosită în cercetările tale,
a fost despre lucruri malefice aplicate femeilor.
Dar tu ai înțeles-o ca fiind dovada răutății femeilor?
Trebuia să critici acele fraze, asta era treaba ta,
în schimb tu le-ai acceptat.
Te auzi ce spui?
Las-o baltă.
Nu știu de ce am spus-o.
Nu mai pot să lucrez acum.
Lovește-mă.
Poftim?
Lovește-mă ca să mă doară.
Nu.
Lovește-mă, te rog!
Nu!
Nu mai suport.
Nu vreau s-o fac.
Nu vreau s-o fac!
Atunci nu mă iubești.
Bine.
Poate că nu te iubesc.
Da.
Din nou.
Surorile din cărți
puteau porni o furtună.
Nu voi continua dacă nu mă asculți.
Binele și răul.
Nu au nimic a face cu terapia.
Știi câte femei nevinovate au fost ucise în secolul 16
doar pentru că erau femei?
Sunt sigur că știi... multe.
Și nu pentru că erau malefice.
Știu.
Doar că uneori uit.
Răul despre care vorbești e o obsesie.
Obsesiile nu se materializează niciodată. E un fapt demonstrat științific.
Anxietatea te poate păcăli să faci lucruri pe care nu le-ai face în mod normal,
e ca și hipnoza.
Poți fi hipnotizată să faci anumite chestii pe care...
în mod normal nu le-ai face, împotriva naturii tale.
Înțelegi?
Da, cred că da.
Crezi că da? Nu ai timp să mă suporți, doar să mă crezi.
Ce e asta?
De la medicul legist. E o copie a raportului autopsiei.
Autopsie?
I-au făcut autopsie?
Nu voiam să-ți spun pentru că nu te simțeai bine.
Ei bine.
Ce-au găsit?
Nimic relevant
în ancheta cazului.
Singura abnormalitate
a victimei, e o ușoară deformare
a oaselor picioarelor, dar dinaintea accidentului.
Nu am găsit nimic relevant în asta.
Ai văzut că i-ai spus papucii invers în poza asta?
Așa e.
Ce ciudat!
Am fost aiurită ziua aia.
Tare ciudat.
Ea însăși.
Ticălosule, mă părăsești. Nu-i așa?
Ticălosule!
Mă părăsești.
Ba nu.
Te ajut.
Mă părăsești, nu-i așa?
- Te iubesc. - Nu te cred!
Te iert.
Nu te cred!
Nu te cred, futu-i!
Unde ești?
Ticălosule!
Unde ești?
Ticălosule!
Unde ești?
Cum îndrăznești să mă părăsești?
Ai spus că vrei să mă ajuți.
Unde ești?
Ticălosule!
Ieși afară!
Ieși, ticălosule!
Ieși afară!
Ticălosule!
Ieși afară!
Ticălosule!
Ieși afară!
Capitolul patru: Cei trei cerșetori
Îmi pare rău.
Trebuie să scoți chestia aia din piciorul meu.
Nu mai găsesc cheia.
Ai vrut să mă ucizi?
Nu încă.
Cei trei cerșetori încă n-au ajuns.
Cei trei cerșetori...
Ce înseamnă?
Când cei trei cerșetori sosesc,
cineva trebuie să moară.
Înțeleg.
O femeie care plânge e vicleană.
Picioare false, coapse false...
Sâni, ochi, păr și dinți falși.
Ține-mă.
Cei trei cerșetori: Suferința, durerea, disperarea
Dar nu există constelația asta.
Dar nimic nu e bun.
Nimic nu e bun!
Nu!
Epilog
Traducerea și adaptarea:
Alex C - www.titrări.ro Xander - www.niftyteam.ro