MEDZVEZDJE
Moj oče je bil kmet.
Kot so bili takrat vsi.
Seveda ni tako začel.
Po računalniku je kot preoster.
V redu bo. –Prečkaš Ožino.
Ugašam, Cooper. –Ne!
Vse ugašam. –Ne, pognati je treba!
Očka?
Oprosti, Murph. Pojdi spat.
Mislila sem, da si duh. –Ne.
Duhovi ne obstajajo. –Dedek pravi, da te lahko strašijo.
Ker bo kmalu eden od njih. Pojdi spat.
Si sanjal o nesreči?
Zmigaj se nazaj v posteljo.
Pšenica je propadla. Zaradi sneti smo jo morali požgati.
Imeli smo sicer še hektare koruze, večinoma pa le prah.
Ne znam opisati. Ni pojenjalo.
Nenehno je pihal veter, poln prahu.
Nekoč smo prek nosu in ust nosili trakove iz blaga,
da bi ga malo manj vdihovali.
Ko smo pripravljali mizo, smo krožnike obrnili.
Kozarce, skodelice, vse smo obrnili.
Zmigaj se! Murph, pohiti.
Tom, ob štirih v skednju, odpornost proti herbicidom.
Ne pri mizi, Murph. –Očka, ga lahko popraviš?
Kaj si naredila z modulom? –Ne jaz.
Naj uganem, tvoj duh?
Vrgel ga je s police. Tudi knjige meče. –Duhov ni, tepka.
Reče se mu poltergeist. –Povej ji, očka.
Ni znanstveno. –Znanost je, ko priznaš, da nečesa ne veš.
Kaj boš pa zdaj rekel? –Začni malo paziti na stvari.
Coop.
Prav. O znanosti bi se pogovarjala?
Ne govori, da se bojiš duha. Naredi kaj več.
Beleži dejstva, analiziraj jih, odkrij razloge
in predstavi sklepe. Velja?
Velja. –V redu.
Lepo se imej v šoli. –Počakaj.
Roditeljski sestanek je za roditelja, ne za dedka.
Počasi, dirkač.
Tisto pa ni prah. –Nelson požiga pridelek.
Snet?
Menda je letos zadnji pridelek okre. Za vse čase.
Moral bi posejati koruzo kot mi.
Bodi prijazen do gdč. Hanley. Samska je. –Kaj hočeš reči?
Opravi svoje za ponovno poselitev Zemlje, mladenič.
Zase se brigaj, stari.
V drugo, Murph.
V tretjo.
Daj v prestavo, tepka. –Naj zaškrta.
Tiho!
Kaj si naredila? –Ona nič.
Guma je šla. –Murphyjev zakon.
Tiho!
Prinesi rezervno. –Ta je bila rezervna.
Prinesi pribor.
Kako naj jo tu zakrpam? –Znajdi se.
Ne zanašaj se name.
Kaj te žuli, Murph?
Zakaj sem dobila ime po nečem slabem?
Saj ga nisi. –Murphyjev zakon?
Murphyjev zakon ne trdi, da se bo zgodilo nekaj slabega.
Pravi le, da se bo zgodilo vse, kar se lahko.
Nama z mamo se je zdelo prav.
V avto.
V avto, gremo.
Kaj pa prazna guma?
Indijski BPL je. Sončnih celic ima dovolj za vso kmetijo.
Primi volan, Tom.
Hitro!
Obrnjena naj bo naravnost vanj.
Hitreje, Tom, signal slabi. Naravnost vanj.
Spremljaj ga.
Zdaj pa bo.
Bravo, Tom.
Očka? –Samo še malo. Ne ustavljaj.
Očka! –Tom!
Rekel si, naj vozim.
Zdaj vemo odgovor na vprašanje, ali bi zapeljal v prepad.
Ušel nam je. –Ne, ni.
Bi poskusila?
Takole.
Leti. Spustiva ga na rob zajetja.
Lepo.
Kako dolgo je letel?
Nadzor v Delhiju je odpovedal pred desetimi leti, kot naš.
Deset let?
Zakaj se je spustil tako nizko? –Ne vem.
Ali ga je sonce scvrlo ali pa kaj išče. –Kaj?
Daj mi velik raven izvijač. Mogoče signal. Ne vem.
Kaj boš naredil z njim? –Delal bo za skupno dobro.
Recimo vozil kombajn. –Ga ne bi izpustili?
Nikomur ni škodil.
Prilagoditi se mora. Kot smo se vsi.
Kako to gre? Gresta z mano? –Pouk imam.
Tale pa bo počakala zunaj.
Kaj si ušpičila? –Ti bodo že povedali.
Bom jezen? –Ne name.
Ne bodi, prosim. –Ne skrbi.
Vse bo v redu.
Zamujaš, Coop. –Guma je počila.
In moral si se ustaviti v trgovini z azijskimi lovci.
Izvidniško brezpilotno letalo je.
Z odličnimi sončnimi celicami. Indijsko. –Sedi.
No, dobili smo rezultate Tomovega testa.
Odličen kmet bo. –Ja, žilico ima. Kaj pa študij?
Na univerzi sprejmejo samo peščico. Nimajo sredstev …
Še vedno plačujem davke. Kam gre denar? Vojske ni več.
Univerza ga zagotovo ne dobi.
Bodi realen … –Že zdaj mu jemlješ možnost za študij?
Komaj 15 let ima. –Rezultat je prenizek.
Koliko meriš okoli pasu? 82? Notranja dolžina hlačnic? 84?
Ne razumem.
Rit izmeriš z dvema številkama, prihodnost mojega sina pa z eno?
Daj, no. Učen človek si, Coop.
Izurjen pilot. –In inženir.
Ta hip ne potrebujemo novih inženirjev.
Ni nam zmanjkalo televizorjev in letal, ampak hrane.
Svet potrebuje dobre kmete, kot si ti.
In Tom. –Neuke kmete.
Naša generacija skrbi za osnove. Na bolje gre.
Morda bodo tvoji vnuki inž … –Smo končali?
Ne. Gdč. Hanley bi se rada pogovorila o Murph.
Murph je krasna deklica. Bistra. Toda zadnje čase ima težave.
Tole je prinesla. Poglavje o pristankih na Luni.
Moj učbenik. Slike so ji všeč.
Star učbenik je. Zdaj uporabljamo popravljene.
Popravljene? –S pojasnilom,
da je bil Apollo zaigran, da bi SZ bankrotirala.
Ne verjamete, da smo bili na Luni?
Bila je odlična propaganda. Rusi so bankrotirali,
ko so zapravljali za nekoristne stroje. –Nekoristne.
Če nočemo, da se ponovi potratnost 20. stoletja,
moramo otroke učiti o Zemlji, ne govoriti bajk o odhodu z nje.
Tak nekoristen stroj je bil tudi aparat za magnetno resonanco.
Če bi nam kakšen ostal, bi zdravniki našli cisto
v ženinih možganih pred njeno smrtjo, ne šele po njej.
Potem bi vas poslušala ona, ne jaz.
Bilo bi bolje, ker je bila vedno mirnejša od mene.
Moje sožalje.
Murph se je zaradi neumnosti z Apollom stepla s sošolci.
Zanima nas, kaj boste glede njenega vedenja ukrenili doma.
Jutri bo tekma. Trenutno je v bejzbolski fazi.
Igrala bo njena najljubša ekipa. Sladkarije, pijača …
Peljal jo bom na tekmo.
Kako je šlo? –Zaradi mene si suspendirana.
Kaj? –Cooper.
Cooper tukaj. Povej. –Kombajni so podivjali.
Ponastavi jih. –Sem jih že. Vseeno pridi pogledat.
Drug za drugim so se s polj vrnili sem. Nekaj moti kompas.
Magnetno polje ali kaj takega.
Niso samo določene knjige. Raziskovala sem, kot si rekel.
Preštela sem vrzeli. –Zakaj?
Mogoče hoče duh navezati stik. Poskušam z Morsejevo abecedo.
Z Morsejevo abecedo? –Ja. Pike in črte …
Vem, kaj je. Dvomim pa, da hoče polica govoriti s tabo.
Ponastavil sem vse kompase in GPS-je,
da upoštevajo odstopanje.
Od kod odstopanje? –Ne vem.
Če bi hiša stala na magnetni rudi, bi to takoj opazili.
Slišal sem, da v šoli ni šlo najbolje.
Slišal si? Donald, pozabili smo, kdo smo.
Raziskovalci, pionirji. Ne skrbniki.
Ko sem bil otrok, je bilo vsak dan kaj novega.
Naprava ali ideja. Kot da je vsak dan božič.
Ampak šest milijard ljudi … Si predstavljaš?
In vsi do zadnjega so hoteli imeti vse.
Ta svet ni tako slab.
Tom se bo dobro znašel. Ti ne spadaš sem.
Rodil si se 40 let prepozno ali prezgodaj.
Moja hči je to vedela.
Tudi otroka vesta, zlasti Murph.
Gledali smo v nebo in se spraševali,
kam spadamo med zvezdami.
Zdaj pa gledamo samo še v tla in razmišljamo, kje v prahu smo.
Cooper, nekaj si odlično obvladal,
pa tega nikoli nisi mogel izkoristiti. Žal mi je.
Nisi pričakoval, da se bo zemlja, ki ti je dajala hrano,
tako obrnila proti tebi in te uničila.
Aprila, če se ne motim. 15. aprila.
Okoli pol dveh popoldne se je spustil z roba kanjona.
Ko sem bil mlad, smo imeli prave igralce. Kdo so ti lenuhi?
V mojih časih smo se preveč pulili za hrano, da bi igrali.
Pokovka ne sodi na bejzbol. Hrenovko hočem.
V šoli pravijo, da boš šel po mojih stopinjah. Odlično.
Se ti zdi? –Ne maraš biti kmet, očka.
Dedek je tako rekel. –Dedek je rekel, kaj?
Pomembno je le, kaj misliš ti. –Tvoje delo mi je všeč.
Rad sem na naši kmetiji. –Izvrstno ti bo šlo.
Poberimo se.
Ja, hud je. Nadenimo si maske.
Tom? Murph? Sta? –Ja.
Murph, Tom, sta zaprla okna?
Murph?
Duh.
Vzemi blazino. Pri Tomu boš spala.
Ni duh.
Težnost je.
Odložil bom Toma in odšel v mesto.
Boš počistil, ko boš nehal moliti zraven?
Ni Morsejeva abeceda, binarno je. Debela je 1, tanka 0.
Koordinate.
Ne.
Ta bo.
33.
To je.
Tega ne smem zamuditi. –Dedek se bo kmalu vrnil.
Ne veš, kaj boš našel.
Zato ne moreš z mano.
Murph?
Dedek bo kmalu doma. Povej mu, da ga bom poklical.
Kristus.
Kaj se greš? Se ti zdi smešno?
Brez mene zdaj ne bi šel tja.
Potem bodi koristna.
Murph?
Murph!
Tole je verjetno konec poti.
Nisi prinesel klešč? –Tako se govori.
Stran od ograje! –Ne streljajte. Nisem oborožen. Hči je v avtu.
Ne boj se.
Kako si našel ta kraj? –Kje je moja hči?
Na zemljevidu si označil koordinate. Kako si jih dobil?
Kje je moja hči? –Ne sili me, da te spet položim. Sedi!
Si še domišljaš, da si marinec? Ne obstajajo več.
Taki pešaki mi zdaj kosijo travo.
Kje si dobil koordinate? –Nisi preveč podoben kosilnici.
Predelal te bom v sesalnik. –Ne boš ga.
TARS, odstopi.
Z vojaškimi varnostniki veliko tvegaš.
Stari so in nepredvidljivi. –Vlada ni imela drugega.
Kdo si?
Dr. Brand. –Poznal sem nekega dr. Branda.
Bil je profesor. –Zakaj misliš, da jaz nisem?
Ni bil tako prikupen. Prosim, ne vem, za kaj gre.
Skrbi me za hčer. Hočem, da je z mano. Potem bom vse povedal.
Pokliči sodelujoče in deklico v sejno sobo.
Tvoja hči je živa in zdrava. Bister deklič.
Najbrž ima pametno mamo.
Očitno ne marate obiskov.
Dovolite, da odideva.
Ni tako preprosto. –Seveda je.
O vas in tem kraju ne vem ničesar. –Veš.
Očka!
Pozdravljen, Cooper. –Profesor Brand.
Kako sta našla ta kompleks?
Po naključju. Šla sva po staro opremo …
Sedita v najbolje varovani skrivnosti.
Nihče ne pride po naključju in nihče ne odide.
Cooper, prosim. Sodeluj z njimi.
Glejte.
Težko pojasnim. Koordinate sva izračunala iz motnje.
Kakšne?
Nočem reči nadnaravne, ni pa nič znanstvenega.
Natančneje pojasnite in to takoj. –Iz težnosti.
Kakšna težnostna motnja je bila?
Lepo, da te težnost tako zanima,
ampak brez zagotovil ne bom ničesar povedal. –Zagotovil?
Da bova odšla od tod. Pa ne v prtljažniku.
Ne veš, kdo smo? –Ne, profesor. Ne vem.
Mojega očeta poznaš. Iz NASE smo.
Iz NASE? –Ja. Iz tiste NASE, za katero si letel.
Menda so vas ukinili, ker niste hoteli iz stratosfere
bombardirati stradajočih ljudi. –Ko so spoznali, da ubijanje
ni dolgoročna rešitev, so nas skrivaj poklicali nazaj.
Zakaj?
Javnost ne bi odobrila stroškov za raziskovanje vesolja,
ko ima komaj kaj za pod zob.
Snet. Pred sedmimi leti pšenica, letos okra.
Ostala je samo še koruza. –Gojimo je več kot kdaj prej.
Toda kot krompir na Irskem in pšenica v prerijah
bo tudi koruza propadla. In to kmalu.
Znašli se bomo. Kot vedno.
V neomajni veri, da je Zemlja naša last.
Ne, ni naša last. Je pa naš dom.
V ozračju je 80% dušika, ki ga ne moremo dihati.
Snet pa ga. Več je sneti, manj je kisika v zraku.
Zadnji izstradanci se bodo prvi zadušili.
Generacija tvoje hčere bo zadnja na Zemlji.
Murph je utrujena. Lahko v moji pisarni zadrema?
Ja. Hvala.
Zdaj pa mi povejte, kako boste rešili svet.
Ne bomo ga rešili. Odšli bomo z njega.
Rangerja.
Dela naše edine vsestranske ladje v orbiti.
Endurance. Naša zadnja odprava.
Ste poslali odprave iskat nov dom? –Projekt Lazar.
Veselo. –Lazar je vstal od mrtvih.
Najprej je moral umreti. Noben planet v osončju ni primeren,
najbližja zvezda pa je tisoč let stran. Jalovo je premila beseda.
Kam ste jih poslali? –Cooper …
Več ti lahko povem le, če boš ti pilotiral to ladjo.
Bil si najboljši pilot. –Pokukal sem iz stratosfere.
Ti so vadili le v simulatorju. Potrebujemo pilota.
Za to nalogo si se uril. –Ne da bi vedel?
Še pred eno uro niste vedeli, da sem živ. Vseeno bi poleteli.
Nismo imeli izbire. Ampak nekaj te je pripeljalo sem.
Izbrali so te. –Kdo?
Kako dolgo bi bil zdoma? –Težko rečem.
Več let? –Otroka imam.
Poleti in ju reši.
Kdo so "oni"?
Težnostna odstopanja smo začeli opažati pred skoraj 50 leti.
Sprva le drobne motnje delovanja naprav v ozračju.
Na eno ste naleteli tudi sami. –Ja, nad Ožino.
Moja nesreča. Nekaj je zmotilo elektronsko krmiljenje.
Točno.
Izmed vseh motenj je najizrazitejša tale.
Odstopanje v prostor-času v bližini Saturna.
Črvina? –Pojavila se je pred 48 leti.
Kam pelje? –V drugo galaksijo.
Črvina ni naraven pojav. –Nekdo jo je postavil tja.
"Oni"?
Kdorkoli že so, nam očitno hočejo pomagati.
Po črvini bomo poleteli k drugim zvezdam. Ravno ko moramo.
Zdaj so naseljivi svetovi na dosegu.
Po podatkih sond jih je 12. –Sonde ste poslali skoznjo?
Tudi ljudi. Pred desetimi leti.
Odprave Lazar. –12 obetavnih svetov,
12 Rangerjev z najpogumnejšimi ljudmi v zgodovini.
Pod vodstvom izjemnega dr. Manna.
V kapsuli lahko človek živi dve leti, s hibernacijo dalj.
Podatke lahko zbirajo desetletje ali več.
Vsak naj bi ocenil planet. Če je obetaven,
bi poslal signal, zaspal in počakal, da ga rešimo.
In če ni obetaven? –Zato je bil potreben pogum.
Ne morete odleteti na vseh 12. –Ne.
Skozi črvino pridejo le osnovni signali.
Vsakoletni binarni pingi kažejo, kateri svetovi so obetavni.
Eno osončje je. –Eno. Ni precej tvegano?
Osončje s tremi potencialnimi planeti ni tako zelo tvegano.
Recimo, da najdemo dom.
Kaj potem? –To pa je tvegano.
Imamo dva načrta.
Si opazil kaj nenavadnega v vzletnem silosu?
Ves kompleks je centrifuga. Plovilo. Vesoljska postaja?
Oboje. Tak je prvi načrt. –Kako vzleti?
Prve težnostne motnje so spremenile vse.
Nenadoma smo spoznali, da lahko izkoriščamo težnost.
Lotil sem se teorije in začeli smo graditi postajo.
Toda težave še niste rešili. –Zato imamo rezervni načrt.
Težava je težnost. Kako odpeljati zadosti ljudi?
En način je ta. Rezervni načrt, populacijska bomba.
Več kot 5000 oplojenih jajčec, težkih slabih 900 kg.
Kako bi jih razvili? –Prvih deset v inkubatorjih.
Potem bi z nadomestnimi materami število eksponentno raslo.
Čez trideset let bi bilo že več sto ljudi.
Ključna težava kolonizacije je genska raznolikost.
Ta pristop jo odstrani. –Kaj pa ljudje na Zemlji?
Bi kar obupali nad njimi? Nad mojima otrokoma?
Zato je prvi načrt veliko prijetnejši.
Kako daleč ste prišli? –Skoraj do konca.
Hočete, da vse stavim
na "skoraj"? –Prosim te, da mi zaupaš.
Poišči nam nov dom. Ko se boš vrnil,
bom že rešil problem težnosti. Obljubim.
Pusti me!
Murph. –Pojdi! Če boš odšel, kar pojdi.
Ta svet ti ni nikoli zadoščal, kajne?
Ker mislim, da sem bil rojen za polet v vesolje?
Ker se veselim?
Ne. Zato še ni narobe. –Mogoče pa je.
Pravemu dejanju iz napačnih razlogov ne gre zaupati.
Temeljno vprašanje je, zakaj. –In ta temelj je trden.
Kmetje vsako leto, ko ni dežja, govorimo: "Prihodnje leto bo."
Prihodnje leto nas ne bo rešilo. Niti leto potem.
Ta planet je dragulj, ampak že nekaj časa nas odganja.
Človek se je rodil na Zemlji, ni pa mu namenjeno, da tu umre.
Tom bo sprejel, toda z Murph se moraš pobotati.
Prav.
Brez obljub, ki jih morda ne boš mogel izpolniti.
Morava se pogovoriti.
Pred odhodom moram to zakrpati. –Ne. Da boš moral ostati.
Ko sta se rodila, je mama rekla nekaj, česar nisem razumel.
Rekla je: "Zdaj …
sva tu samo še za spomine najinih otrok."
Mislim, da zdaj razumem.
Ko dobiš otroke, postaneš duh njihove prihodnosti.
Rekel si, da duhov ni.
Tako je.
Poglej me.
Zdaj ne morem biti tvoj duh.
Živeti moram.
Mene so izbrali.
Izbrali so me. Saj si videla. Ti si me odpeljala k njim.
Zato ne smeš oditi.
Razbrala sem sporočilo. Samo ena beseda je. Veš, katera?
Murph. –"Ostani." To piše.
Ne verjameš mi. Poglej knjige. Poglej to. "Ostani!"
Ne poslušaš me. Piše: "Ostani!"
Ne. Vrnil se bom. –Kdaj?
Ena zate, ena zame. Ko bom v hiperspancu
ali potoval s skoraj svetlobno hitrostjo
ali bom blizu črne luknje,
mi bo čas tekel drugače. Počasneje.
Ko se bomo vrnili,
bova primerjala. –Čas bo za naju tekel različno?
Ko se bom vrnil, bova mogoče celo enako stara.
Kaj? Si predstavljaš?
Murph, no. –Ne veš, kdaj se boš vrnil.
Ne sanja se ti!
Nočem tako oditi. Daj no, Murph.
Ne dovoli, da tako odidem.
Rad te imam. Vedno te bom imel. Slišiš?
Vedno te bom imel rad. In vrnil se bom.
Vrnil se bom.
Kako je šlo? –V redu. Krasno.
Rad te imam, Tom. –Srečno pot.
Skrbi za kmetijo, prav?
Lahko vozim tvoj kamionet? –Misliš svoj kamionet.
Naročil bom, naj ga vrnejo.
Pazi na moja otroka, Donald.
Vžig motorja. Čez deset …
Očka! –Devet.
Očka! –Osem.
Sedem.
Očka! –Šest.
Pet. Vžig motorja. Štiri.
Tri. Dve.
Ena. Vžig potisnikov in …
Motorji delujejo normalno. Začenjam obrat.
Pripravite se na ločitev prve stopnje. Prva stopnja.
Mach 1 dosežen.
Bo šlo? Je dovolj sužnjev za mojo robotsko kolonijo?
Vprogramirali so mu humor, da bi se vklopil v enoto.
Misli, da tako sprosti vzdušje. –Ogromen zajedljiv robot.
Odlična zamisel.
Lahko prižgem lučko, ko se moraš smejati.
Pomagalo bi.
Z njo boš našel pot nazaj, ko te bom vrgel ven.
Na koliko imaš nastavljen humor? –Na 100%.
Znižaj na 75. –Ločitev druge stopnje.
Zveze preklopljene na ročno. –Preklopljene.
Izključi grelce 1, 2 in 3. –Izključeno.
Prevzemam krmilo. –Nadzor prepuščen.
ADF deluje. –Sprejeto.
Zmanjšaj moč potisnikov. Celice 1, 2, 3.
100%. –Eksmiti.
Težko je zapustiti vse. Moja otroka. Tvojega očeta.
Veliko časa bova skupaj.
Naučiva se pogovarjati. –In molčati.
Samo iskrena sem. –Ni treba biti preveč.
TARS, na koliko imaš nastavljeno iskrenost?
90%. –90?
Popolna iskrenost ni vedno najbolj diplomatska
ali najvarnejša za pogovor s čustvenimi bitji.
Prav.
Naj bo 90%, dr. Brand.
Bližamo se Endurance. Še 12 minut.
Prevzemam krmilo.
500 m do pristajalnega vhoda.
V tvojih rokah je, Doyle.
Lepo počasi, Doyle.
Dober občutek imam. –Pripelji nas domov.
Stik. –Spojeni s tarčo.
Bravo. –Čelade na glavo.
Dobro opravljeno.
Vrata nimajo toka. Je že v redu.
Zdaj bi moral imeti nadzor. –Imam ga.
Zveza z obročem deluje.
Zagon sistemov.
Se lahko zavrtimo? –Trenutek.
Zdravo, CASE. –Zdravo, TARS.
Pripravljeno je. –Pa dajmo.
30-odstotna hitrost vrtenja.
1 G.
Kako je s težnostjo tam zadaj? –No …
Romilly? Bo šlo? –Ja, samo minutko.
Mislim, da imamo zdravila proti slabosti. Takoj bom nazaj.
Brand? –Ja?
Veliko jih prinesi.
Amelia, pazi nase.
Pozdravi dr. Manna. –Bom, očka.
Vaša smer je dobra. Do Saturna boste leteli dve leti.
Veliko tablet.
Prosim, poskrbite za mojo družino.
Čakali vas bomo.
Malo starejši in modrejši, vendar vas bomo veseli.
Ne pojdite nežno v milo noč.
Starost zvečer bi morala besneti.
Divjajte, ko se luč umika proč.
Modrec ob koncu dni temi priznava moč,
saj z besedami ni mogel klati strele,
pa vendar ne odide nežno v milo noč.
Divjajte, ko se luč umika proč.
Bo šlo? –Bo. Hvala.
Tablete.
Tako osamljeni …
Drug drugega imamo. Mannu je bilo huje.
Njih mislim.
Idealen planet je. Takega ne bomo več našli.
Ne, ni kot menjava stanovanja.
Človeštvo bo izgubljeno.
Željno skale, ki bi se je oklenilo, da ujame sapo.
Mi jo moramo najti. Naši trije kandidati
so na meji sprejemljivega za preživetje ljudi.
Prvi je planet Laure Miller, začetnice biološkega programa.
Na tem je Wolf Edmunds. –Povej mi kaj o njem.
Strokovnjak za fiziko delcev.
Nihče ni imel družine, kaj? –Ne, oče je vztrajal pri tem.
Vsi so vedeli, da najbrž ne bodo več videli žive duše.
Vsaj tri bi rada presenetila.
Pa Mann? –Dr. Mann?
Izjemen je. Najboljši. Enajst ljudi je spodbudil,
da so šli z njim na najsamotnejše potovanje.
Znanstvenike, raziskovalce. To mi je všeč.
Pretijo nam velike nevarnosti. Smrt …
Ne pa tudi zlo. –Misliš, da narava ne more biti zla?
Ne. Mogočna je, strašljiva, ni pa zla.
Mar zlo žene leva, da raztrga gazelo?
Kar bomo prinesli s sabo. –Ja.
Ta posadka je smetana človeštva. –Celo jaz?
90% sva rekla. –Saj.
Ne ponočuj. –Takoj pridem.
Ne pozabi, da dobesedno zapravljaš dah.
TARS, ponoviva še enkrat pot. –Osem mesecev do Marsa.
Katapultiranje okoli njega in 14 mesecev do Saturna. Ni sprememb.
Nekaj bi te vprašal.
Dr. Brand in Edmunds … –Zakaj šepetaš? Ne slišijo te.
Sta si dr. Brand in Edmunds blizu? –Ne vem.
To spada med 90 ali 10%?
Imam tudi nastavitev za taktnost.
Nimaš pa pokeraškega obraza.
Živjo. Očka bo zdaj za dolgo zaspal.
Zato nekaj besedic.
Zemlja je od tukaj čudovita.
Prahu sploh ne vidiš.
Upam, da vama gre dobro.
Vem, da bosta dobila sporočilo. Prof. Brand je obljubil.
Rad vaju imam.
Je on? –Po mojem ni.
Vi ste najbrž Donald.
Zdravo, Murph. –Zakaj vozite očkov kamionet?
Prosil je, naj ga pripeljem. Sporočilo je poslal.
Jezna je nanj.
Če posnamete sporočilo, mu ga bomo poslali.
Murph je žareča iskrica.
Morda bi moral razpihati plamen. –Učitelje že spravlja v zadrego.
Mogoče bi morala tudi vas.
Kje so? –Letijo proti Marsu.
Ko se bo Cooper spet oglasil, bodo že blizu Saturna.
V šoli hočejo, da ponavljam patologijo rastlin. Zoprno.
Ampak višjo stopnjo kmetijstva lahko začnem leto prej.
Končati moram, očka. Upam, da varno letiš.
Žal mi je, Coop. Murph sem rekel, naj te pozdravi,
vendar je trmasta kot njen oče. Še bom poskušal.
Je vse v redu, Rom?
Tole mi načenja živce. To. To.
Nekaj milimetrov aluminija in potem
milijone kilometrov nič, kar nas ne bi v trenutku ubilo.
Veš, da nekateri najboljši solojadralci ne znajo plavati?
Ne znajo. Če padejo v vodo, je po njih.
Raziskovalci smo.
To je naša ladja. Vzemi.
Je to poslala sonda? –Krožila je okoli črvine.
To je črvina. Ko je naredila krog,
smo dobili slike iz druge galaksije.
Kot bi obračal periskop. –Točno.
Torej dokaj dobro vemo, kako je na drugi strani.
Navigacijsko gledano.
Fantje, pri črvini bomo čez približno tri ure.
Coop? Lahko ustaviš vrtenje?
Zakaj? –Dovolj blizu smo, da jo vidimo.
V redu.
Hvala.
Tam! Tisto je črvina. –Govori, ne pljuvaj.
Krogla je. –Seveda. Si mislil, da je luknja?
Ne, ampak vse risbe, ki sem jih videl …
Risbe skušajo pojasniti, kako deluje.
Od tu bi rad prišel tja. Vendar je predaleč.
Črvina takole upogne prostor, da greš po bližnjici
skozi višjo dimenzijo. V redu.
Tridimenzionalni prostor upodobijo dvodimenzionalno.
Črvina v dveh dimenzijah je krog.
Kaj je krog v treh dimenzijah?
Krogla. –Tako je. Kroglasta luknja.
Ampak kdo jo je postavil sem? Komu gre zahvala?
Nikomur se ne bom zahvaljeval, dokler se v enem kosu ne vrnemo.
Je treba narediti kaj posebnega? –Nihče ne ve.
Drugi so preživeli pot.
Vsaj nekateri.
Ste se pripravljeni posloviti od našega osončja?
Od naše galaksije.
Gremo.
Naprave ne delujejo. Skozi sveženj letimo.
Prostor zunaj naših treh dimenzij. Le opazuješ lahko.
Kaj je to?
Mislim, da so oni. –Popačijo prostor-čas.
Ne!
Kaj je bilo to?
Prvo rokovanje.
Prispeli smo.
Prejeli smo izgubljene signale.
Kako? –Sonda jih je shranila.
Leta osnovnih podatkov. Brez večjih presenečenj.
S planetov Millerjeve in Manna redno prihajajo.
Edmundsov je pred tremi leti utihnil. –Odpoved oddajnika?
Mogoče. Do zadnjega je potrjeval planet.
Planet Millerjeve je še v redu? Ker bomo kmalu tam.
Le ena težava je.
Planet je bliže Gargantui, kot smo mislili. –Gargantui?
Črni luknji. Njen in Mannov planet krožita okoli nje.
Je njen na obzorju? –Kot žoga na obroču koša.
Nevarno se bomo približali.
Tako velika luknja ima močan gravitacijski vlek.
Lahko obletim nevtronsko zvezdo, da upočasnim.
Čas je težava.
Težnost planeta bo drastično upočasnila naš čas.
Kako hudo bo? –Za vsako uro na planetu
bo na Zemlji minilo sedem let.
Kristus. –Relativnost na delu.
Ne moremo kar pristati, ne da bi … –Nalogo imamo.
Res je. Po prvem načrtu
iščemo planet za ljudi, ki zdaj živijo na Zemlji.
Misli širše, ne samo na svojo družino.
Mislim na svojo in na milijone drugih družin.
Prvi načrt ni vreden nič, če bodo medtem vsi pomrli.
Res ni. Zato imamo še rezervni načrt.
Prav ima. Čas je dobrina
kot kisik in hrana. Pristanek bi nas stal.
Takole …
Mannovi podatki so obetavni, toda pot bo trajala mesece.
Edmunds je še dlje. Millerjeva ni povedala veliko,
vse pa je obetavno. Voda, organske snovi.
Tega ne najdeš vsak dan. –Ne.
Koliko bi zapravili, tudi časa, da bi se potem vrnili sem?
Romilly, kako daleč od planeta se izognemo popačitvi časa?
Tik za robom. –Ki je tukaj, zraven planeta Millerjeve.
Tako je. –V redu.
Tu je Gargantua, tu pa planet Millerjeve.
Namesto da vstopimo v orbito okoli planeta,
kar bi nas stalo malo goriva, a veliko časa,
v širši orbiti okoli Gargantue, vzporedni s planetom
in zunaj popačitve poletimo sem. Pristanemo,
poberemo Millerjevo in vzorce, se vrnemo in odletimo.
Pokurimo malo več, a prihranimo veliko časa.
Šlo bi. –Dobro.
Tam ne bo časa za klepet, zato boš ti ostal tukaj, TARS.
CASE, z mano. Drugi lahko počakate.
Če bo trajalo par let, bom raziskoval težnost.
Opažanja iz črvine so zlato za prof. Branda.
TARS, izračunaj orbito.
Čim manjša poraba in potisk, a v dosegu planeta Millerjeve.
Razumeš? –Ne bi te pustil, dr. Brand.
Pripravljen, CASE? –Ja.
Nisi zgovoren. –TARS govori dovolj za oba.
Odklop.
Romilly, odčitavaš te sile? –Neverjetno.
Dejansko srce teme.
Če bi videli sesedeno zvezdo, bi rešili vprašanje težnosti.
Ni odčitkov? –Nič ne pride čez obzorje. Niti svetloba.
Odgovor je tam, a ga ne vidimo. –Planet Millerjeve.
Adijo, Ranger.
Hitro vstopamo v ozračje.
Naj upočasnim s potisniki? –Ne.
Aerodinamika ladje nam bo prihranila gorivo.
Zračna zavora?
Hitro hočemo pristati. –V enem kosu.
Primita se. –Brand, Doyle, pripravita se.
Zavirati moramo! –Prste k sebi.
Treščil sem le enkrat. Ko je stroj narobe zaviral.
Previdnost … –Te lahko ubije.
Prehitro je. –Ne skrbi.
Naj utišam alarme? –Ne. Moram čutiti zrak.
Zdaj pa bo.
Sama voda!
Vir življenja.
1200 metrov.
Smo izsledili signal? –Ja.
Lahko manevriraš? –Upočasniti moram.
Spiralno se bom spustil. Primite se.
700.
Na moj znak, CASE.
500 metrov.
Vžig!
Zelo elegantno. –Ne. Ampak zelo učinkovito.
Kaj čakata? Gremo. Hitro, hitro!
Sedem let na uro. Izkoristimo čas.
Sem.
Približno 200 metrov.
Težnost je ubijalska. –Si predolgo lebdel v vesolju?
130% zemeljske. –Dajte že.
Ničesar ni. –Točno tu bi moral biti.
Če signal prihaja od tu …
Njen oddajnik.
Razbitine. Kje je še drugo? –Proti goram!
Niso gore.
Valovi so.
O, sranje. Sranje. –Tisti se umika od nas.
Moramo najti snemalnik.
Brand, Doyle, takoj nazaj. –Ne brez podatkov.
Takoj nazaj!
Nimamo časa.
Drugi val se bliža. V dolini smo.
Imam ga! –Takoj se zmigaj nazaj!
Brand, takoj nazaj!
Pojdite. Ne bo mi uspelo.
Pojdite! –CASE, pojdi ponjo.
Pojdite! –Na noge, Brand!
Hitro, hitro!
Ne bo mi uspelo. –Ja, pa ti bo!
CASE jo ima. Nazaj, Doyle.
Hitro!
K loputi.
Hitro!
Sranje! Ročno bom zaprl loputo.
Počakaj!
Motor je je zalilo! Ugasniti jih bom moral.
Porkamadona.
Držita se!
Kaj je narobe? –Preveč vode. Odteči mora.
Mater!
Rekla sem, da me pusti. –Jaz pa, da se zmigaj nazaj.
Razmišljal sem o nalogi! –O vrnitvi domov.
Hotela sem narediti, kar je prav. –To povej Doylu.
Koliko še? –Od 45 minut do ene ure.
Vir življenja?
Koliko nas bo to stalo? –Veliko. Desetletja.
Kaj se je zgodilo z Millerjevo? –Sodeč po razbitinah
so valovi takoj razbili kapsulo. –Zakaj ni raznosilo razbitin?
Zaradi časovne popačitve.
Po času tega planeta je pristala pred nekaj urami.
Umrla je pred nekaj minutami. –Prejeli smo le prve podatke
in neprestano odmevanje signala. –Nismo pripravljeni za to.
Brihte ste nesposobne preživeti. Kot četica skavtov.
Možgani so nas popeljali dlje kot kogarkoli prej.
Ne dovolj! In zdaj bomo tu, dokler ne bo več koga rešiti.
Vsako minuto štejem. Kot ti.
Lahko kaj naredimo? Skočimo v črno luknjo
in pridobimo čas nazaj? Ne zmajuj z glavo.
Čas je relativen. Razteza se in krči,
ne more pa teči nazaj.
Kot čas se med dimenzijami lahko pretaka samo težnost.
Prav.
Bitja, ki so nas zvabila sem, komunicirajo.
S težnostjo, kajne? –Ja.
Govorijo z nami iz prihodnosti?
Mogoče. –Če lahko oni …
"Oni" so petdimenzionalna bitja.
Mogoče je čas zanje še ena fizična dimenzija.
Morda je preteklost zanje kanjon,
prihodnost pa gora. Plezajo po njiju. Za nas ni tako.
Zamočila sem. Žal mi je.
Ampak vedel si za relativnost.
Brand …
Moja hči je imela deset let. Premalo za Einsteinove teorije.
Ji nisi mogel reči, da boš rešil svet?
Ne.
Kot staršu ti eno postane kristalno jasno.
Da boš poskrbel, da se bodo otroci počutili varne.
Zato desetletnici ne moreš povedati, da bo konec sveta.
Cooper?
Koliko še? –Minuto ali dve.
Preveč. Čelado na glavo!
Brand, kopilotka boš. CASE, izpihaj kisik skozi potisnike.
Z iskro bomo vžgali.
Zapeta. –Izsesavam zrak.
Motorji!
Zdravo, Rom. –Leta sem čakal.
Koliko?
Gotovo že … –23 let, štiri mesece, osem dni.
Doyle?
Mislila sem, da sem pripravljena. Teorijo poznam.
Resničnost je drugačna. –Millerjeva?
Tukaj za nas ni ničesar.
Zakaj nisi spal?
Nekajkrat sem. Ampak nehal sem upati, da se boste vrnili.
Ni se mi zdelo prav, da bi življenje presanjal.
O črni luknji sem izvedel vse, kar sem lahko.
Toda ničesar nisem mogel poslati.
Signal dobimo, ven pa ne gre.
Je živ? –Je.
Ja? –Ja.
Shranila sva leta in leta sporočil. –Cooper.
Sporočila za obdobje 23 let.
Predvajaj od začetka.
Živjo, očka. Oglašam se ti, da te pozdravim.
Šolo sem končal kot drugi najboljši.
Gdč. Kurling mi še daje trojke.
To mi je pokvarilo povprečje, ampak ni slabo.
Dedek je prišel na podelitev.
Spoznal sem novo punco.
Res mislim, da je prava.
Ime ji je Lois. Tole je.
Murphy je dedku sunila avto in ga razbila. Ona je cela.
Živjo, očka. Poglej.
Dedek si. Ime mu je Jesse.
Hotel sem, da bi bil Coop, ampak Lois pravi, da bo drugi.
Donald pravi, da je že enkrat "stari", zato izpuščamo "pra".
Ojej.
Reci: "Pa-pa, dedek." Pa-pa, dedek.
Oprosti, precej časa je minilo.
Ampak …
Ob vsem z Jessejem …
Dedek je minuli teden umrl. Pokopali smo ga zraven mame
in Jesseja. Tudi tebe bi pokopali tam,
če bi se kdaj vrnil.
Murph je prišla na pogreb.
Redko se vidiva, ampak tokrat je prišla.
Vem, da ne poslušaš.
Vsa ta sporočila
nosi nekje po temi.
Lois pravi,
da te moram preboleti.
Zato …
Zato se bom poslovil.
Ne vem, kje si, upam pa, da si pomirjen.
Adijo.
Živjo, očka.
Živjo, Murph. –Prasec zagamani.
Ko si se še oglašal, nisem odgovorila.
Bila sem besna, da si odšel.
Ko pa si utihnil,
sem se sprijaznila s to odločitvijo.
Ampak danes imam rojstni dan.
Poseben je, ker si rekel …
Nekoč si rekel, da bova morda enako stara, ko se boš vrnil.
Danes sem stara toliko kot ti, ko si odšel.
Zato bi bil pravi trenutek, da se vrneš.
Nočem motiti, ampak še nikoli te nisem videl tukaj.
Prvič sem prišla.
Jaz redno govorim z Amelio. Pomaga.
Veseli me, da si tudi ti začela. –Nisem.
Samo nekaj mi je ležalo na duši.
Vem, da so še živi. –Vem.
Razlogov, da se ne oglašajo, je lahko nešteto.
Vem, profesor. –Ne vem, česa se bolj bojim.
Da se ne bodo vrnili
ali da se bodo, nam pa bo spodletelo. –Potem nam ne sme.
No, nazaj k četrti ponovitvi. Z novimi polji.
Z vsem spoštovanjem, to sva naredila že neštetokrat.
Samo enkrat mora delovati, Murph.
Vsaka zakovica bi lahko bila krogla.
Svetu smo pomagali,
četudi ne razrešimo enačbe, preden me pobere.
Ne bodite morbidni. –Ne bojim se smrti.
Star fizik sem. Bojim se časa.
Čas.
Bojite se časa.
Enačbe sva se vedno lotevala z isto domnevo o času.
In? –Vsaka
ponovitev je poskus dokazovanja dokaza.
Rekurzivno je. Nesmiselno.
Praviš, da je moje življenjsko delo nesmisel?
Ne. Da ste hoteli končati z zvezanimi rokami.
Ne razumem, zakaj. –Star sem, Murph.
Lahko nadaljujeva drugič? Rad bi govoril s hčerko.
Ko stopimo v vesolje,
moramo sprejeti resničnost medzvezdnih potovanj.
Misliti daleč čez meje svoje življenjske dobe.
O sebi razmišljati kot o vrsti, ne kot o posamezniku.
Ne pojdite nežno v milo noč.
TARS je Endurance držal na pravem kraju,
toda predolgo se nismo vrnili.
Nimamo več goriva za obisk obeh planetov. Izbrati moramo.
Kako? Oba sta obetavna.
Edmundsovi podatki so boljši, toda Mann jih še oddaja.
Ni razloga, da bi se pri Edmundsu kaj spremenilo.
Planet ima vse ključno za življenje.
Mannov tudi. –To je moje področje.
In res verjamem, da je Edmundsov primernejši.
Zakaj? –Zaradi Gargantue.
Poglej prvega. Ima ogljikove hidrate, organske snovi,
vendar življenja ni. Na Mannovem bo enako.
Zaradi črne luknje? –Murphyjev zakon.
Kar se lahko zgodi, se tudi bo. Naključje je temelj razvoja.
Pri črni luknji se jih zgodi premalo.
Posrka asteroide, komete in še kaj, kar bi te sicer zadelo.
Dlje se moramo odmakniti. –Nekoč si rekla, da je dr. Mann
najboljši med nami. –Izjemen je. Zaradi njega smo tukaj.
On pa je tam. Na planetu.
In pošilja zelo nedvoumno sporočilo, naj pridemo.
Drži. Ampak Edmundsovi podatki so obetavnejši.
Glasujmo. –Potem moraš nekaj izvedeti.
Brand? Pravico ima izvedeti.
Ni povezano s tem.
Kaj? –Zaljubljena je v Edmundsa.
Res? –Ja.
Zato bi rada poslušala srce.
Morda smo za teoretiziranje zapravili že preveč časa.
Znanstvenica si. –Zato me poslušaj,
ko pravim, da ljubezni nismo izumili mi.
Lahko jo opazuješ, močna je.
To mora nekaj pomeniti. –Ja, služi stikom, skrbi za otroke.
Ljubimo tudi mrtve. Kako je to koristno?
Nikakor. –Mogoče pomeni nekaj več,
česar še ne moremo razumeti.
Mogoče je dokaz,
predmet iz višje dimenzije, ki ga zavestno ne moremo videti.
Čez vesolje me vleče k nekomu, ki ga nisem videla že deset let
in je verjetno mrtev. Ljubezen je edino,
kar presega prostor in čas in smo sposobni dojemati.
Morda bi temu morali zaupati, čeprav še ne razumemo.
Naj bo, Cooper.
Ja.
Veselim se kančka možnosti, da bom spet videla Wolfa.
Ampak to ne pomeni, da se motim. –Iskreno …
Mogoče pa.
TARS, vnesi smer za Mannov planet.
Tretjina bo spet propadla. Ampak prihodnje leto
bom z Nelsonovo kmetijo nadoknadil izgubo.
Kaj pa Nelson?
Murph, si sita? Bi še narastek?
Sita sem, hvala. Bilo je odlično.
Coop, pojej.
Boš prespala? Tvoje sobe se nisva dotikala.
Nazaj moram.
Moj šivalni stroj je v njej … –Moram …
Preveč spominov. –Imamo zdravilo za to. Coop …
Prah.
Lois, imam prijatelja, ki mu lahko pregleda pljuča.
Žal mi je. –Samo objektiven si bil.
Razen če me kaznuješ za napako na planetu.
Ne, odločitev ni osebna.
Če se motiš, boš moral sprejeti zelo osebno odločitev.
V porabo goriva si vračunal vrnitev na Zemljo.
Če Mannov planet ni dober, bomo ocenili, ali se vrnemo
ali izpeljemo rezervni načrt.
Kolonija bi nas rešila pred izumrtjem.
Izbrati boš moral med svojima otrokoma in človeštvom.
Upam, da boš še objektiven.
Odkar se je prebudil, sprašuje po tebi. Iskali smo te.
Murph. –Tukaj sem, profesor.
Vse sem razočaral.
Ne, daleč ste nas pripeljali. Čisto blizu.
Dokončala bom, kar ste začeli. –Dobro.
Verjela si.
Vsa ta leta.
Prosil sem te, da verjameš.
Hotel sem, da živiš v veri,
da se bo tvoj oče
nekoč vrnil. –Saj verjamem.
Odpusti mi, Murph. –Ni kaj odpuščati.
Lagal sem.
Lagal sem ti.
Ni razloga, ni potrebe,
da bi se vrnil.
Ni nam pomoči.
Ampak načrt … Vse to. Vsi ti ljudje.
In enačba.
Je moj oče vedel?
Me je zapustil?
Ne
odhajajte nežno …
Ne. Ne!
Ne smete pustiti … Ne.
Dr. Brand, moram vam sporočiti, da je vaš oče umrl. Ni trpel.
Našel je mir. Moje sožalje.
Brand, si vedela?
Povedal ti je, kajne?
Vedela si.
Vse skupaj je bila prevara.
Pustili ste nas, da se zadušimo.
Da stradamo.
Zamrznjen oblak.
Je že v redu. Vse je v redu.
Kar mirno.
Upajte, da ne boste spoznali, kako lepo je videti drug obraz.
Že na začetku sem imel malo upanja, nazadnje pa sploh nič.
Porabil sem vse zaloge.
Ko sem zadnjič zaspal, nisem več nastavil bujenja.
Dejansko ste me obudili od mrtvih. –Lazar.
Pa drugi? –Vi ste edini.
Mislite doslej?
Ne. Zelo malo je možnosti, da bi še koga rešili.
Dr. Mann. Dr. Mann? Povejte kaj o svojem planetu.
Upajmo, da bo naš.
Naš svet je mrzel, pust,
toda nedvomno lep.
Dnevi so dolgi 67 ur in mrzli.
Noči trajajo 67 še bolj mrzlih ur.
Težnost je prijetnih 80% zemeljske.
Tu, kjer sem pristal, je voda lužnata
in zaradi amonijaka lahko zrak vdihuješ le nekaj minut.
Na površju … Ja, planet ima površje.
Tam se klor razgubi. Amonijak nadomestijo ogljikovi hidrati,
za dihanje primeren zrak, organske snovi.
Morda celo življenje. Mogoče na planetu ne bomo sami.
So to odčitki s površja? –Odvrgel sem več sond.
Koliko ste raziskali? –Odšel sem na več odprav.
Zaradi omejene količine kisika je večino dela opravil KIPP.
Zakaj je odpovedal? –Degeneracija.
Prvo organsko snov je zamenjal za kristale amonijaka.
Nekaj časa sva se še trudila, potem pa sem ga izključil
in njegovo napajanje uporabil drugje.
Potem sem bil šele sam. –Naj ga pregledam?
Ne. Človeško roko potrebuje.
Dr. Brand, CASE pošilja sporočilo.
Takoj. Dovolite.
Dr. Brand, moram vam sporočiti, da je vaš oče umrl. Ni trpel.
Našel je mir.
Moje sožalje.
Je to Murph? Zrasla je.
Brand, si vedela? Povedal ti je, kajne?
Vedela si.
Vse skupaj je bila prevara. Pustili ste nas,
da se zadušimo.
Da stradamo.
Je tudi moj oče vedel?
Očka?
Rada bi vedela,
ali si me pustil umreti.
Moram izvedeti.
Cooper, moj oče je vse življenje posvetil
osnovnemu načrtu. Ne vem, o čem govori.
Jaz vem.
Ni pričakoval, da bomo koga odpeljali? –Ne.
40 let je poskušal rešiti težnostno enačbo.
Rešil jo je že pred mojim odhodom.
Zakaj je ni uporabil? –Enačba ni premostila razkola
med relativnostjo in kvantno mehaniko. Več potrebuješ.
Česa?
Podatkov. Videti bi morali v črno luknjo.
Ampak gola singularnost ni mogoča. –Je to res, Romilly?
Če je črna luknja ostriga, je singularnost biser.
Zaradi močne težnosti je skrita v temi za obzorjem.
Zato ji rečemo črna luknja. –Če bi videli za obzorje …
Ne moremo. –Določenih stvari nam ni namenjeno vedeti.
Tvoj oče je moral najti drugo pot, kako rešiti človeštvo.
S kolonijo. –Zakaj nikomur niso povedali?
Čemu postaje? –Vedel je, da bo težko
ljudi prepričati, naj rešijo vrsto, ne samo sebe.
Ali svojih otrok. –Bedarija.
Tu si zato, ker si verjel, da ju boš rešil.
Evolucija še ni premagala te ovire.
Globoko in nesebično nas skrbi za znance,
dlje pa to sočutje ne seže. –Ampak laž …
Pošastna laž.
Neodpustljiva je. To je vedel.
Zatrl je svojo človeškost, da bi rešil vrsto.
Žrtvoval se je. –Ne!
Žrtvovali se bodo ljudje, ki bodo na Zemlji umrli.
Ker se je naduto odločil, da so izgubljen primer.
Žal mi je, Cooper. Res so izgubljeni.
Ne. Ne. –Mi smo prihodnost.
Kako ti lahko pomagam?
Dovoli, da se vrnem domov.
Si popolnoma prepričana? –Že leta je poznal rešitev.
Ničvredna je. –Pol odgovora je.
Kje lahko najdeš drugo polovico?
V vesolju? V črni luknji. Na Zemlji?
Ne vem, ali jo lahko.
Poberejo stvari in odidejo.
Kaj pričakujejo drugje? –Da bodo preživeli.
Mater.
Nimajo pravice izvedeti?
Panika ne bo pomagala. Delati moramo naprej.
Se ni tako z nami igral tudi prof. Brand?
Brand je obupal. Jaz še iščem rešitev.
Torej …
Veš, kako? –Dozdeva se mi.
Povedala sem ti za duha.
Oče je mislil, da mu pravim duh, ker se ga bojim.
Vendar se ga nisem.
Duh sem mu rekla, ker sem imela občutek …
Da je oseba.
Nekaj mi je hotela povedati.
Če lahko odgovor najdemo na Zemlji,
je v moji sobi. Moram ga najti.
Čas nas priganja.
Rezervni filtri za kisik? –Ne, večino poti bom prespal.
Coop, predlog imam.
Kakšen? –Še zadnji poskus pri črni luknji.
Domov grem. –Vem. Ne bo ti vzelo časa.
Morda lahko pomaga ljudem na Zemlji. –Pojasni.
Gargantua je stara vrteča se črna luknja. Blaga singularnost.
Blaga? –Blaga res ni,
toda plimska sila je tako hitra,
da recimo sonda, ki hitro prečka obzorje, lahko preživi.
In ko ga prečka? –Vse za obzorjem nam je neznano.
Morda lahko sonda za hip vidi singularnost in pošlje podatke.
Če je opremljen za prenos vsake pulzirajoče energije.
Kdaj je sonda postala "on"? –TARS je logična izbira.
Povedal sem mu, kaj naj išče.
Potrebujem KIPP-ov optični oddajnik. –To bi naredil za nas?
Ne razneži se preveč. Robot sem, moram vas ubogati.
Tvoja lučka je pokvarjena. –Ne šalim se.
TARS mora vzeti in predelati nekaj KIPP-ovih delov.
Arhiv naj ostane nedotaknjen.
Nadziral ga bom. –Prav.
Najti moramo tri varne lokacije za laboratorij in dve bivališči.
Da modulov ne bo treba seliti. –Lahko greva k sondam,
dvomim pa, da bo vreme zdržalo. Raje počakajva.
CASE je na poti z opremo za destiliranje.
Do večera bi rad pripravil lokacije.
No, veter se navadno poleže. –Dobro.
Potrebuješ oddajnik dolgega dometa. –Imam ga.
Imaš gorivo?
Za mano.
TARS, 72 ur. –Razumem, Cooper.
Brandova mi je povedala, zakaj se hočeš vrniti.
Ampak moram vsaj omeniti,
da bi taka odprava potrebovala še enega inženirja.
Počasi, dirkač. Najpomembnejša je varnost, CASE.
Najpomembnejša je varnost.
Dr. Mann, počaščen sem, da sem v odpravi.
Toda ko bo tabor postavljen in moduli pritrjeni,
bo moje delo opravljeno. Vrnil se bom domov.
Bližnje imaš. Ampak celo brez družine
je hrepenenje po družbi precej močno.
To čustvo je temelj
naše človeškosti. Ne smemo ga jemati zlahka.
Kako dolgo že kašljate? –Nekaj časa.
Mama dovoli, da se tu igram.
Tvojih stvari se ne dotikam.
Lepo počasi.
Veš, zakaj na odpravo nismo mogli poslati strojev?
Stroj ne improvizira,
ker mu ne moreš vgraditi strahu pred smrtjo.
Naš nagon po preživetju je naš največji vir navdiha.
Poglej sebe.
Oče, čigar nagon po preživetju zaobjema tudi njegova otroka.
Kaj bo po raziskavah zadnje, kar boš videl pred smrtjo?
Svoja otroka. Njuna obraza.
V trenutku smrti se bo um še malo bolj trudil preživeti.
Zanju.
Globoko dihajte.
Živjo. Ti si verjetno Coop. Sedi sem.
Slabo je. Ne smejo ostati tukaj.
Ja? –Prav.
Zakaj gre tako počasi? –Ne morem ga zagnati.
Ne razumem.
Smešno.
Ob odhodu z Zemlje sem mislil, da sem pripravljen umreti.
V resnici pa
sploh nisem pomislil, da moj planet mogoče ne bo dober.
Nič ni šlo tako, kot bi moralo. –Pojdiva.
Globoko vdihni, prav?
Kaj je zdaj to?
Kaj počneš? –Žal mi je. Ne smeš odpeljati ladje.
Potrebovali jo bomo,
ko bosta druga dva odkrila, česa planet nima.
Tu ne moremo preživeti. Žal mi je.
Ne smeta ostati tukaj. –Takoj morate drugam.
Da si bomo na jasnem. Odgovorni ste …
Kristus! –Prinesi njene stvari. Domov gre.
Oče te ni vzgajal v bebca.
Ni me on, ampak dedek, ki je pokopan ob mami in Jesseju.
Si ponaredil podatke?
Ja.
Ni površja? –Ne.
Skušal sem opraviti dolžnost.
Ampak že prvi dan sem vedel, da tukaj ni ničesar.
Leta sem se upiral skušnjavi.
Vendar sem vedel,
da moram le pritisniti na gumb, pa bo nekdo prišel pome.
Prekleti strahopetec. –Ja.
Ja.
Ja. Ja.
Če ti nočeš oditi, reši vsaj družino.
Bomo živeli pod zemljo kot ti in upali, da nas bo očka rešil?
Ne bo se vrnil. Vse je odvisno od mene.
Boš rešila vse? Oče nas ni mogel. –Niti poskusil ni!
Zapustil naju je.
Pustil naju je umreti. –Ne bomo šli s tabo.
Boš čakal, da ti umre še drugi otrok?
Ven. In ne vračaj se.
Obdrži moje stvari.
Nehaj!
Ne. Ne!
50% možnosti imaš, da boš ubil sebe.
Že leta jih nisem imel toliko.
Ne obsojaj me, Cooper.
Nisi preživel take preizkušnje kot jaz. Redki so jo.
Poskusila si.
Čutiš ga, kajne? Nagon po preživetju.
To je gnalo mene. Vse nas žene. In rešilo nas bo.
Vse bi rad rešil. Zate.
Žal mi je, ne morem te gledati.
Mislil sem, da bom lahko, ampak ne morem.
Ob tebi sem.
Poslušaj moj glas.
Tukaj sem.
Nisi sam.
Vidiš otroka?
Vse je v redu. S tabo sta.
Je prof. Brand pred odhodom zrecitiral pesem?
Se spomniš?
Ne pojdite nežno v milo noč.
Starost zvečer bi morala besneti.
Divjajte, ko se luč umika proč.
Brand! Pomagaj! –Cooper?
CASE! –Ni zraka. Amonijak.
Cooper, prihajava. CASE!
Našel sem ga. –Greva.
Vzlet!
Prihajava. Zdrži. Ne govori. Čim manj dihaj. Blizu sva.
Varnostno blokado ima. Dostop je dovoljen samo človeku.
Izvoli.
Ne dihaj. Prihajava.
CASE, hitro. Hitreje!
Zdrži.
Vidim ga. CASE, zavij desno.
Cooper! Tukaj sem!
Odpiram arhiv
Ti podatki so nesmiselni.
Žal mi je.
Kaj? –Mann je lagal.
Pojdi.
Romilly.
Romilly!
Romilly, me slišiš? –Profesor, stran!
Romilly … –Romilly, me slišiš?
Straži. Lois?
Kaj pa previdnost, CASE? –Najprej varnost.
Romilly, me slišiš? Brandova tukaj.
Romilly? –Dr. Brand, Cooper,
v taboru dr. Manna je eksplodiralo.
TARS, spredaj levo.
Povej, ko bo na krovu.
Romilly ni preživel.
Nisem ga mogel rešiti.
Vkrcan je. –Jaz bom pilotiral.
Vemo, kje je Ranger? –Leti proti orbiti.
Če pride na ladjo, smo mrtvi.
Bi nas pustil tukaj? –To že počne.
Spodaj se dobimo. Počakajta pri avtu.
Hitro, daj mi torbo. Na zadnji sedež. Takoj!
Dr. Mann, odgovori.
Ne zna pristati.
Avtopilota ima. –TARS ga je izključil.
Lepo. Kako imaš nastavljeno zaupanje? –Niže kot ti.
Ne poskusi pristati. Ponavljam, ne pristajaj. Prosim …
Samodejno pristajanje onemogočeno.
Prekliči. –Neodobren ukaz.
Ne poskusi pristati. Ponavljam, ne pristajaj. Oglasi se.
Počasi se približuje.
Nezadosten stik.
Prekliči. –Loputa zaprta.
Je že spojen? –Ne dobro.
Dr. Mann, ne …
Zapora lopute izključena.
Dr. Mann, ne odpri lopute. Ponavljam, ne odpri lopute.
Če jo odpreš, bo iz komore ušel zrak.
Kaj bo, če komoro odpre na silo? –Nič dobrega.
Nazaj. Vzvratni potisniki z vso močjo! –Delajo na polno.
CASE, poveži me z ozvočenjem na ladji. Dr. Mann …
Ne odpri notranje lopute. Ponavljam …
Brand?
Ne vem, kaj ti je rekel,
ampak prevzemam poveljstvo Endurance.
Potem bomo dokončali nalogo.
Dr. Mann, poslušaj. –Ne gre zame
ali za Cooperja, temveč za človeštvo. Pride trenutek …
Ni va …
O, bog.
Škoda goriva … –Analiziraj vrtenje Endurance.
Kaj počneš? –Pristajam.
Endurance se vrti z 68 obrati na minuto.
Uskladi s potisniki.
Ni mogoče. –Ne. Nujno je.
V stratosfero vstopa.
Nima toplotnega ščita.
Pripravljen, CASE? –Ja.
Cooper, zdaj ni pravi čas za previdnost.
Če omedlim, prevzemi krmilo.
TARS, vključil boš pristajalne spone.
Endurance se segreva. –Še šest metrov.
Obrni tri stopinje desno. –Še tri metre.
Poravnani smo. –Obračam.
Daj, TARS.
Daj že!
Zapeto. –Zaviram.
Previdno. Počasi.
Vzvratni potisniki!
Glavni motor zagnan.
Potiskam jo iz orbite. Daj, ljubica.
Ugašam motor. Zunaj orbite smo.
Zdaj pa naslednji trik.
Glej, da bo dober. Gargantua nas bo ujel v vlek.
Drek. CASE, prevzemi krmilo. –Razumem.
Proti Gargantui nas nese.
Naj vžgem glavne motorje? –Ne.
Čim dlje naj drsi.
Povej. –Imam dobro in slabo novico.
Star štos. Naravnost povej.
Rezervni agregat se je vključil. Sistem je stabilen. –Dobro.
Navigacijsko vozlišče je popolnoma uničeno.
Ni zraka za vrnitev na Zemljo. Lahko pa odšepamo do Edmundsa.
In gorivo?
Premalo ga je. Vendar imam načrt.
Gargantua nas bo povlekel v bližino obzorja,
nato se bomo s pogonom katapultirali proti planetu.
Ročno? –Zato sem tu.
Spustil nas bom v kritično orbito.
Pa časovna popačitev? –Nimamo časa
za skrbi z relativnostjo.
Žal mi je.
Ko bomo v orbiti okoli Gargantue dovolj pospešili,
bosta Lander 1 in Ranger 2 služila kot potisnika,
da se bomo iztrgali težnosti črne luknje.
Landerjeve povezave so uničene. Ročno ga bo treba krmiliti.
Ko bo brez goriva, ga bo TARS odklopil. Luknja ga bo vsesala.
Zakaj se mora odklopiti? –Da bo teža manjša.
3. Newtonov zakon.
Ljudje nekam pridejo samo tako, da nekaj pustijo za sabo.
Tega ne moreš prositi od njega.
Robot je. Ničesar ga ni treba prositi.
Kreten si, Cooper. –Signal prekinja.
To je bilo v načrtu. Le tako lahko rešimo ljudi na Zemlji.
Če mi bo uspelo odposlati podatke, bodo morda preživeli.
Če bo sploh še kdo ostal.
Največja hitrost dosežena. Pripravite se na vžig.
Pripravljeni?
Pripravljena. –Pripravljen.
Vžig glavnega motorja čez tri, dve, ena, zdaj.
Daj, srček. –Motorji Landerja 1, na moj znak.
Tri, dve, ena, zdaj.
Motorji Rangerja 2, na moj znak.
Tri, dve, ena, zdaj. –Vžig!
Tale manevrček naju bo stal 51 let.
Za 120-letnika se dobro držiš.
Lander 1, odklop na moj znak.
Tri, dve,
ena, zdaj. –Odklapljam.
Zbogom, TARS. –Zbogom, dr. Brand.
Se vidiva na drugi strani, Coop. –Se vidiva.
Dobro, CASE.
Dober vratolomen let. –Učil sem se pri najboljšem.
Ranger 2, pripravi se za odklop. –Kaj?
Ne! Kaj počneš?
3. Newtonov zakon. Nekaj moraš pustiti zadaj.
Rekel si, da je zraka za oba.
Amelia, dogovorila sva se.
90%.
Nikar.
Odklop.
Nos obračam navzdol.
Bližam se obzorju dogodkov.
Na levi. Spuščam se podenj. Prečkam ga.
Letim proti črnini.
Vidim jo.
Vse je črno.
TARS, me slišiš? Sama črnina.
TARS, me slišiš?
V redu. Zasloni.
Slika je motena.
Krmilo se vse slabše odziva. Vidim bliske svetlobe in teme.
Turbulenca je vse močnejša.
Računalnik odpoveduje.
Gravitacijski vlek. Krmilo je neodzivno.
Murph, pohiti!
Izskok. Izskok.
Izskok.
Murph.
Murph! Murph!
Murph!
Ne, ne! Murph!
Murph! Ne!
Če boš odšel, kar pojdi. –Ne, ne …
Ne pojdi. Ne, bebec! Ne pojdi!
Morsejeva abeceda.
Pika. Pika.
O.
S.
T. Črta.
Črta, črta.
Murph!
Murph, nimamo časa! –I.
"Ostani!"
Daj, Murph. Daj že.
Kaj piše?
"Ostani."
Povej mu, Murph. Prepričaj ga, naj ostane.
Prepričaj ga, Murph.
Ostani
Prepričaj ga.
Ne dovoli, da odidem, Murph!
Ne dovoli, da odidem!
Ne! Ne!
Ti si bil.
Ti si bil moj duh.
Cooper, oglasi se.
TARS? –Tako je.
Preživel si. –Nekje v njihovi peti dimenziji.
Rešili so naju.
Tako? Kdo so, zaboga? In zakaj bi nam pomagali? –Ne vem.
Ta tridimenzionalni prostor v petdimenzionalni realnosti
naj bi ti pomagal razumeti. –Neuspešno.
Ni res.
Videl si, da je čas tukaj fizična dimenzija.
Ugotovil, da lahko vplivaš čez prostor-čas.
S težnostjo napisano sporočilo. –Tako je.
Težnost lahko prehaja dimenzije.
Tudi čas. –Vse tako kaže.
Imaš kvantne podatke? –Potrjeno. Imam jih.
Oddajam jih na vseh dolžinah, vendar ne pridejo ven.
Jaz jih bom prenesel. –Tako zapletene podatke otroku?
Ne navadnemu otroku. –Kaj še?
Daj že, očka.
Pogasil je požar. Pridi!
Tudi če ji sporočiš, še leta ne bo razumela.
Vem. Ampak nekaj morava stuhtati,
sicer bodo ljudje na Zemlji umrli. Misli!
Cooper, niso nas pripeljali sem, da bi spremenili preteklost.
Kaj?
Niso nas pripeljali sem, da bi spremenili preteklost.
Sploh nas niso pripeljali.
Sami smo se.
Daj mi koordinate NASE v binarnem zapisu.
Binarno, razumem. Pošiljam.
Ni duh.
Težnost je. –Še vedno ne razumeš, TARS?
Sam sem se pripeljal sem.
Tu sva za zvezo s tridimenzionalnim svetom. Most!
Mislil sem, da so izbrali mene.
Njo so, ne mene. –Za kaj?
Da reši svet.
Vse to je njena soba. Vsak trenutek. Neskončno dodelano.
Na voljo sta jim neskončen čas in prostor, a jih nič ne veže.
Ne morejo najti določene točke v času. Ne morejo komunicirati.
Zato sem tu jaz. Našel bom pot, da vse izve.
Kot sem našel ta trenutek.
Kako? –Z ljubeznijo.
Kot je rekla Brandova. Moj odnos z Murph je izmerljiv. Ključ je!
Kaj morava narediti? –Ugotoviti, kako ji bova povedala.
Ura.
Ura. Tako je.
Podatke bova vkodirala v pot sekundnega kazalca.
Pošlji mi v Morsejevo abecedo prevedene podatke.
Prevajam.
Kaj, če se ne bo vrnila po uro?
Bo, bo.
Vidim njegov avto! Vrača se!
Prav, že grem.
Kako veš?
Ker sem ji jo jaz dal.
Razumem. Pika, pika, črta, pika.
Pika, črta, pika, pika. –Pika, črta, pika, pika.
Črta, črta, črta. –Črta, črta, črta.
Vrnil se je!
Ves čas je bil tukaj, pa nisem vedela. On je bil.
Očka nas bo rešil.
Hevreka!
V navadi je.
Hevreka!
Je uspelo? –Mislim, da je.
Kako veš? –Bitja iz svežnja zapirajo teserakt.
Še vedno ne razumeš, TARS?
Niso "bitja". Mi smo.
Kar sem jaz delal za Murph, oni delajo zame.
Za vse nas. –Tega niso mogli izdelati ljudje.
Ne še. Ampak nekoč bodo.
Ne ti in jaz, ampak ljudje.
Civilizacija, ki se je razvila čez meje naših štirih dimenzij.
Kaj zdaj?
G. Cooper.
Brez naglice. Lepo počasi.
Niste več mladenič. Stari ste 124 let.
Počasi. Imeli ste izjemno srečo.
Našli so vas z zadnjimi vdihljaji kisika.
Kje sem?
Na Cooperjevi postaji. Trenutno v orbiti Saturna.
Cooperjeva postaja.
Lepo, da ste jo poimenovali po meni.
Kaj? –Ne po vas, ampak po vaši hčerki.
Vedno je govorila, kako pomembni ste bili. –Je še živa?
Čez nekaj tednov bo prišla.
Prestara je za potovanja, ko pa je slišala, da so vas našli …
Govorimo o Murphy Cooper. –Ja, res.
Čez nekaj dni boste lahko odšli.
Gotovo komaj čakate, da vse vidite.
V gimnaziji sem napisal referat o vas.
O vašem življenju na Zemlji vem vse.
Ja. No, tako.
Pridite z mano. Uredili smo vam lepo bivališče.
Ko sem ga predlagal ge. Cooper,
se ji je zdelo idealno.
Pogumnim posadkam Lazar/Endurance
Nenehno je pihal veter, poln prahu.
Seveda nisem osebno govoril z njo.
Krožnike smo vedno obrnili. Kozarce, skodelice, vse.
Moj oče je bil kmet. Kot so bili takrat vsi.
Hrane nikoli ni bilo dovolj.
Nekoč smo prek nosu in ust nosili trakove iz blaga …
Bilo je vznemirljivo, ker je vlivalo upanje.
Noben opis ne more biti pretiran. Res je bilo tako hudo.
Potrdila je, da ste zelo radi kmetovali.
Tako? –Ja.
Kar sem.
Ljubo doma. Vse je na svojem mestu …
Je to … –Stroj, ki smo ga našli skupaj z vami.
Napajanje je skurjeno. Lahko dobite novo.
Ja, prosim.
Nastavitve. Splošne nastavitve. Varnostne nastavitve.
Iskrenost. Nova nastavitev: 95%.
Potrjeno. Dodatne prilagoditve? –Humor.
75%. –Potrjeno.
Samouničenje čez deset, devet … –Reciva raje 60%.
Potrjeno 60%. Tok tok. –Bi raje 55%?
Je bilo res tako?
Nikoli ni bilo tako čisto.
Tole pretvarjanje, da smo spet na začetku, mi ni všeč.
Rad bi vedel, kje smo.
Kam gremo.
G. Cooper, vsa družina je pri njej. –Ja.
Družina?
Vsi so prišli. Skoraj dve leti je bila v kriogenskem spancu.
Rekla si jim, da rad kmetujem.
Jaz sem bil.
Jaz sem bil tvoj duh. –Vem.
Niso mi verjeli. Mislili so, da je vse moje delo. Ampak …
Jaz sem vedela, kdo je bil.
Nihče mi ni verjel. Jaz pa sem vedela, da se boš vrnil.
Kako?
Očka mi je obljubil.
Zdaj sem tukaj. Tukaj sem.
Ne.
Nihče ne bi smel pokopati svojega otroka.
Ob meni so zdaj moji otroci.
Pojdi.
Kam?
K Brandovi.
Tam zunaj je.
Tabor postavlja.
Sama v tuji galaksiji.
Morda se prav ta hip pripravlja na dolg spanec.
Ob svetlobi našega novega sonca.
V našem novem domu.
MEDZVEZDJE
[Slovenian]