Yksi pieni tosiseikka.
Sinä tulet kuolemaan.
Yrityksistä huolimatta kukaan ei elä ikuisesti.
Anteeksi, että pilaan juonen.
Neuvoni on: kun aika koittaa, älä hätäänny.
Se ei tunnu auttavan.
Pitäisi kai esittäytyä kunnolla.
Mutta toisaalta, tapaat minut ennen pitkää.
Et tietenkään ennen aikaasi.
Tapanani on vältellä eläviä.
No, paitsi toisinaan.
Joskus hyvin harvoin...
en voi vastustaa kiusausta.
Minua alkaa kiinnostaa.
En tarkkaan tiedä mitä Liesel Memingerissä oli.
Mutta hän herätti kiinnostukseni.
Äiti...
Ja minä välitin.
Haluatteko sanoa jotain?
Hyvästi, kultaseni.
KIRJAVARAS
SAKSA, HELMIKUU 1938
Hän olisi pitänyt sinut, jos olisi voinut.
Tiedäthän sen?
Perillä ollaan. Tule, Liesel.
Tapaat uudet vanhempasi.
Tule.
- Hans Hubermann. - Heinrich.
Heinrich.
Missä poika on?
- Hän kuoli. - Mitä tarkoitatte?
Matkalla tänne.
Piti haudata radanvarteen.
Meille luvattiin kaksi lasta, kaksi maksua.
Rosa, et voi syyttää poikaa kuolemisesta.
Syytänkin äitiä.
Raahasi heidät maan halki nälässä, likaisina.
- Hän pakeni henkensä edestä. - Näitkö tytön?
Saastainen.
Kommunistit ovat tosiaan likaisia ja tyhmiä.
Puhun niin äänekkäästi kuin haluan.
Tule.
Tule!
Mikä häntä vaivaa?
Teidän Majesteettinne...
Mitä te kakarat töllötätte?
Tämä on Taivaskatu, uusi kotisi.
Hei, hurmuri! Voidaanko jatkaa peliä?
Peremmälle vain.
Ota vain.
Miten sanotaan?
Antoivat meille mykän.
Mene yläkertaan.
Missä se on?
Tuo käsi.
Se on sinulle.
- Hans! - Niin... aurinkoiseni?
Huomenta, majesteetti.
Lopettaisitko tuon metelin?
Miten sanotaan?
Kiitos.
Se puhuu!
Tästedes sanot minua äidiksi, eikö niin?
Sano se.
- Äiti. - Hyvä.
Ja tuota hunsvottia, -
tuota laiskaa sikaa -
sanot isäksi. Onko selvä?
Isä.
Kuka tuo on? Kuka siellä?
- Rudy Steiner, rouva Hubermann. - Mitä haluat?
Äiti kertoi, että teillä on nyt tytär.
Mitä se sinulle kuuluu?
Tulin viemään hänet kouluun.
Miksi aina puututaan toisten asioihin?
- Päivää, Rudy. - Päivää!
Miksi luulet kelpaavasi tyttärelleni?
Rudy.
Olen kohta 12.
Liesel, syö keittosi ja pukeudu sitten.
Pysy ulkona, likainen hunsvotti.
Vauhtia, Liesel.
Tykkäätkö juosta?
Lyön vetoa, että voitan sinut.
Kukaan ei ole voittanut minua.
Et puhu paljon.
Onko yksi sylki "kyllä" ja kaksi "ei"?
Kiva, että tulemme juttuun.
Äitini ei oikeasti pyytänyt hakemaan sinua.
Ajattelin vain, että voisit kaivata ystävää.
Kiitos!
Rudy!
- Mitä sinä puuhaat? - En mitään, isä.
Painu sitten kouluun.
Tule.
Kuka olet?
Rouva Hubermannin uusi tytär.
En puhunut sinulle.
Tyttö, puhu.
Liesel Meminger.
Liitu, taulu, nimi.
Ei tässä koko päivää ole.
Kirjoita se.
Hiljaa!
Takaisin paikallesi, heti.
Hiljaisuus!
Tyhmyri! Tyhmyri! Tyhmyri!
Hei, tyhmyri. Etkö osaa lukea vielä?
Lue edes yksi sana. Lue jotain.
Tyhmyri!
Se tappaa sen!
Ei tainnut olla eka tappelusi.
Franzia lyötiin viimeksi noin -
kun se pissasi Tommy Müllerin eväisiin.
Franz ei kuulosta kovin fiksulta.
Koulun tyhmin poika.
Mutta ajaa partaa.
Löydätkö kotiin?
Vaikken osaa lukea, en ole tyhmä.
Selvä. Minä seuraan sinua.
Voisit tulla potkupallojoukkueeseemme.
Sinun ei ehkä kannattaisi olla ystäväni, -
- koska en viivy täällä kauan. - Miksi et?
Aion karata. Siksi en.
- Minne? - Ei kuulu sinulle.
Kerro sitten milloin.
Miksi?
Että voin tulla mukaasi.
Et käsitä. Olen tosissani.
- Minun pitää löytää äitini. - Rouva Hubermannko?
- Ei, tyhmyri. Oikea äitini. - Hienoa.
Haluaisin tavata hänet.
- Mitä aiot? - Juosta kilpaa.
Suukko vetoa, että voitan sinut.
Miksi haluaisin pussata?
En tiedä. Mitä väliä sillä on?
Minä nimittäin voitan.
Kadun päähän vain.
Mitä jos voitan?
- Sinun ei tarvitse pussata minua. - Ikinä?
Miksi piittaat? Ethän aio jäädä tänne.
Hei! Töllerö!
- Otit varaslähdön. - Entä sitten?
- Voitin sinut. - Etpä.
Tasapeli.
Saan siis pusun.
Pussaa puuta.
Voi taivas. Hän tappaa sinut.
Kuka?
Jos pidät minua hölmönä, -
olet kovasti erehtynyt. Kuuletko?
Tulin sanomaan hyvää yötä.
Mikä tämä on?
Sinunko?
Miksi tuollainen kiltti tyttö -
lukisi tällaista?
Onko tämä varmasti sinun?
Ei se ole aina ollut.
- Veljeni omisti sen. - Vai niin.
Oliko...
veljesi nimi Pieter Strauss?
Tiedätkö mitä tässä lukee?
Haluatko tietää?
En itsekään lue kovin hyvin.
Joudumme auttamaan toisiamme.
Aloitetaanpa sitten.
"Haudankaivajan käsikirja".
Nosta lippu punainen Saksan ponnisteluille
Haluamme kivetä tien vapauteen
Saksan ponnistelujen takia
haluamme kivetä tien vapauteen
Me emme koskaan veljeile
juutalaisten ja ei-arjalaisten kanssa
Sillä he väärentävät vapaustodistuksen
Saksan kansaan kuulumisesta
KRISTALLIYÖ - STUTTGART, MARRASKUU 1938
Walter...
Hän sanoi voivansa ottaa vain yhden.
- Ota Max. - Ei, äiti.
- Ota hänet. - En lähde ilman sinua.
Kyllä lähdet.
Isäsi haudan nimeen sinä lähdet.
Ei ole aikaa sankaruudelle. Yksi tai ei ketään.
Tule.
Paperit ovat siinä. Saavat kelvata.
Etsi hänet.
Anna anteeksi.
Kun lopulta löysin Max Vandenbergin sielun, -
tämä hetki piinasi häntä eniten.
Äitinsä jättäminen.
Se kauhea, kevytmielinen helpotuksen tunne, -
että hän itse jäisi eloon.
Jesse Owens on maailman nopein mies.
Hei, varokaa vähän.
Mitä teet, isä?
Töitä, kerrankin.
Luulin että maalaatte kylttejä, ette poista.
Poistamisala on kasvusuunnassa, Rudy.
Minkäs teet.
"Kirjanpitäjä"
Olen ylpeä sinusta. Hän on fiksu, Rudy.
Niin on.
Mikä on kirjanpitäjä?
Meille ikuisesti tarpeeton.
"Toivomme teille...
kaikkea menestystä...
teidän...
urallanne...
hautaus..."
- "...urakoitsijana." - "Hautausurakoitsijana."
Me onnistuimme. Ensimmäinen kirjasi.
Onneksi olkoon.
Lupaa minulle yksi asia, Liesel.
Jos kuolen piakkoin, -
katso että hautaavat kunnolla.
- Eikö niin? - Joo.
Ei saa jättää väliin 6. lukua.
Voimmeko aloittaa uudestaan?
Huomenna.
- Mutta on jo huominen. - Nuku nyt.
Hänen nimensä oli Werner.
Tule. Minulla on yllätys sinulle.
Täällä on ihan pimeää.
Laitetaan sitten valot.
Se on sanakirja.
Joitain oppimiamme sanoja.
Lisää niin monta kuin haluat.
Se on sinun.
Kiitos, isä.
Hän teki historiaa!
Jesse Owens, maailman nopein mies!
Mitä tämä on?
Haluatko pysyä jäsenenä? Opeta poikaasi!
Miksi? Miksi Jesse Owens?
Miksikö? Hän on maailman nopein mies.
Maailman nopein mies!
Poika on hullu.
- Sattuu. - Pysy paikallasi.
Sitä on korvanreikiä myöten.
Barbra...
Selvä, hoida sinä.
Poikaseni...
Et voi kuljeskella maalattuna mustaksi.
Miksen?
Koska et saisi haluta olla mustaihoinen.
Miksen?
Koska sanon niin.
"Rakas äiti, tänään on Führerin syntymäpäivä. "
HUHTIKUU 1939
"Olisipa minun. Voisit tulla katsomaan minua.
Ikävöin sinua koko ajan.
Joskus luulen näkeväni sinut kadulla.
Mutta erehdyn aina.
Uusi äitini on kuin ukkonen, jyrisee aina. "
Hans, minne panit lipun?
Ellei löydy, se vaikuttaa mielenilmaisulta.
Hyvä on. Menen katsomaan kellarista.
Taivaan vallat.
Liesel, viihdyt täällä, -
mutta eikö pitäisi olla ulkonakin?
- Kirjoitan kirjettä äidille. - Oikein hyvä.
Sano, että vähempikin nalkutus riittäisi.
En sille äidille.
Ymmärrän.
Mitä kerrot hänelle?
Kaiken.
Sinusta ja äidistä ja Rudysta.
Voitko lähettää sen?
- Tuota... - Anna se minut tuoneelle naiselle.
Rouva Heinrichilleko? Aivan.
Hän tekisi varmaan parhaansa lähettääkseen sen.
Löysin sen.
P.S. Osaan lukea.
Miksi hän kirjoittaa äidilleen?
Sentään äiti.
En haaskaa rahaa -
postimerkkiin, koska vastausta ei tule.
Mitä olisi pitänyt sanoa?
- Hans? - Alex.
Hienoa. Oletko valmis?
Tietysti on. Liesel!
Tule, paraati alkaa.
Selvä.
Mennään sitten.
- Töllerö. - Hei, Rudy.
Vaikka kansallissosialistinen vallankumous -
tuo meille vaurautta, meidän täytyy -
päättäväisesti tehdä itsellemme moraalinen -
ja älyllinen puhdistus.
Koulutus, teatteri, elokuvat, kirjallisuus -
ovat ne tukipilarit -
jotka muokkaavat kansamme luonnetta.
Kokoonnuimme tänne tänä iltana -
vapauttamaan itsemme älyllisestä saastasta.
Me tuhoamme sairauden, -
joka on vaivannut Saksaa 20 vuotta.
Katkaisemme ne kahleet, -
jotka taottiin orjuuttamaan meidät.
Taistelemme vihollisiamme vastaan, -
ja jos se tarkoittaa sotaa, -
niin seisomme johtajamme rinnalla -
lopulliseen voittoon asti.
Sellainen sota eheyttää kansakuntamme -
ja tuhoaa vihollisemme.
Raharuhtinaiden loppu.
Kommunistien loppu.
Ja juutalaisten loppu.
Suurelle Saksan valtakunnallemme -
ja rakkaalle johtajallemme, Adolf Hitlerille:
- Sieg! - Heil!
Hei, Jesse Owens.
- Häivy, Franz. - Anna hänen olla.
Piditkö puheesta?
- Kuuntelitko? - Mitä siitä?
Äitisi oli sellainen, vai mitä?
Kommunisti. Niin ne sanovat.
- Ketkä "ne"? - Näytätkin sellaiselta.
Mistä puhut?
En puhu sinulle, Steiner. Tuo tietää.
Polta kirja.
Polta kirja nyt.
Minä katson. Te molemmat.
Mistä siinä oli kyse?
Ei mistään.
Liesel.
Missä olet ollut? Meidän piti tavata kirkolla.
- Anteeksi, isä. - Mennään nyt.
Mikä on?
Ei mikään.
- Oletko kipeä? - En. Voin hyvin.
Mikä sinulla on?
Mikä hitto tämä on?
Varastitko sen?
Anteeksi, isä.
Kerrotko äidille?
Isä?
Näkikö kukaan sinua?
Kuule...
Ei kerrota tästä.
Luemme sen kuten toisenkin kirjan.
- Kellarissa. - Kiitos, isä.
Hyvä on.
Palataan, ettei äiti huolestu.
Liesel, mennään.
Mikä on?
Liesel?
Äitini ei palaa, vai mitä?
Onko hän kommunisti?
- Kuka sanoi niin? - Onko?
Veikö Führer hänet pois?
- Sitten vihaan Führeria. - Ei.
Et voi sanoa noin.
Älä koskaan sano noin.
Ymmärrätkö?
Tule.
"Näkymätön mies, kirjoittanut H. G. Wells".
Kuulostaa hyvältä.
"Ensimmäinen luku.
Oudon miehen saapuminen.
Muukalainen saapui varhain hel..."
"Helmikuussa."
Hyvä tyttö.
Kuka tuo on?
Isä, kuka se on?
- Hans Hubermann? - Kyllä.
Soitatteko yhä harmonikkaa?
Nopeasti.
- Isä! - Mene nukkumaan!
Mitä nyt?
Max.
Ei. Ei.
Auta minua.
Viedään yläkertaan.
Liesel, kaikki on hyvin.
Noin...
Lämmitän keittoa hänelle.
Kuka hän on, isä?
Minulla on jotain hyvin tärkeää kerrottavaa.
Sinun täytyy kuunnella.
Tuo ei ole harmonikkani.
Harmonikan omistaja on tuon pojan isä.
- Varastitko sen? - En.
Olen huolehtinut siitä.
Kuoliko hän?
Kuoli.
Monta vuotta sitten.
Ennen syntymääsi.
Näin hänen kuolevan.
Sodassa.
- Olitko sodassa? - Olin.
Hänen isänsä antoi henkensä...
...puolestani.
Lupasin perheelle -
että auttaisin heitä jos voisin.
Annoin sanani.
Sinun täytyy nyt luvata minulle.
Anna sanasi, -
ettet kerro kellekään vieraastamme.
Et yhdellekään ihmiselle.
Et edes Rudylle.
Olen tosissani, Liesel.
Et kenellekään.
Ymmärrätkö?
Joo.
Ihminen on sanansa mittainen, Liesel.
Annatko sanasi?
Annan, isä.
Lupaan sen.
- Puhuitko tytölle? - Puhuin.
- Hän ei saa kertoa kellekään. - Hän tietää.
- Voimmeko luottaa? - Hän on tyttäremme.
- Vasta lapsi. - Rosa...
Emme voi muuta.
Hän näyttää kuolemalta.
Ei varmaan muista miltä ruoka maistuu.
Mitä antaisimme? Riittää tuskin meillekään.
Me pärjäämme.
"Me pärjäämme."
Tiesimme, että jonain päivänä voi käydä näin.
Voisimme luovuttaa hänet huomenna.
Viranomaiset ymmärtäisivät.
- Voisimme sanoa, että oli myöhä... - Rosa.
- Tiedän. - Hän tuli luoksemme.
- Olen velkaa hänen perheelleen kaiken. - Tiedän.
Se siitä sitten.
Jatkamme elämää mahdollisimman normaalisti.
- Huomenta. - Huomenta.
Mistä näit unta?
Äidistäni.
Onko tuo kirjasi?
On.
Ei, se...
Se ei ole aina ollut minun.
- Varastitko sen? - En.
- Saanko katsoa sitä? - Se...
Se ei ole lapsille.
Huomenta, Max.
Tapasitkin Lieselin.
Liesel.
Ei huolta.
Hän on hyvä tyttö.
Ei sanaakaan.
Hyvä, töllerö.
- Mikä kiire? - Pitää mennä kotiin.
Juostaan kilpaa.
Minun täytyy mennä sisään.
Mitä haluat? Lupaniko?
- En. Minä vain kerroin. - Selvä.
Näkemiin, töllerö.
Missä oikein viivyit?
Juoksin niin lujaa kuin pääsin.
Etkä sanonut mitään kellekään?
- En, äiti. - Rosa...
Liesel! Hän nukkuu.
Joku sentään arvostaa ruokiani.
Anteeksi. Anteeksi...
Toipuuko hän?
Tietysti.
Oletpa utelias tyttö.
Ei ollut tarkoitus.
Ei se mitään.
Mistä se kertoo?
Hitleristä.
Piileskeletkö Hitleriä?
Juu.
Oletko kommunisti?
Olen juutalainen.
Veikö hän äitisi?
Luultavasti.
Älä välitä.
Minäkin itkin kovasti aluksi.
Keitto on kamalaa, eikö vain?
Tätä voi olla vaikea uskoa, mutta...
se oli parasta mitä olen oksentanut.
Liesel. Minulla on tehtävä sinulle.
Muista laskea rahat.
Palaa oikean summan kanssa, tai älä lainkaan.
Pormestarin talo.
Oletko varma?
Näetkö muita tämän näköisiä taloja?
Hän soi kerran päivällistä Führerin kanssa.
Pyykit.
Käy sisään.
Mene.
Odota.
Kiitos paljon.
Pidät siis kirjoista?
Tule.
"Unilähetti".
Rudy...
Menen nyt.
Voit tulla käymään milloin haluat.
Se odottaa täällä.
Selvä, rouva Hermann.
Voit sanoa Ilsaksi.
Miksi sanon sinua?
Lieseliksi.
Olet urhea tyttö, Liesel.
- Tule takaisin, töllerö! - Ota kiinni!
Hei, tyhmyri!
Kuulitko jo? Englanti julisti sodan meille!
Olemme sodassa!
Aina sama juttu...
Innostus ja hoppu sotaan.
Olen kohdannut niin monta nuorukaista -
jotka luulivat ryntäävänsä päin vihollista.
Mutta todellisuudessa he ryntäsivät luokseni.
Erinomaista.
Katso eteesi ensi kerralla.
Painu hiiteen, Franz.
Mitä nyt, Jesse Owens?
Luulin, että haluat olla musta.
Kuka on Johann?
Hän rakasti lukemista.
Ja hän oli urhea, kuten sinäkin.
Tässä on kaikki mitä hän tiesi.
Kaikki tässä.
Kaikki paikallaan.
Hänen ruumistaan ei löydetty.
Jos olisivat näyttäneet ruumiin, olisin uskonut.
Mutta miten äiti voi luovuttaa?
Äiti ei koskaan luovu toivosta lapsensa suhteen.
Minun täytyy mennä.
Uskotko, että äitini rakasti minua?
Tietysti.
Jokainen äiti rakastaa lastaan.
Jopa Hitlerin.
Kirjoittaakohan äiti hänelle?
"Rakas Führer, -
odotahan kun isä tulee kotiin.
Rakkaudella, äiti."
"Rakas Führer, siivoa sotkusi."
"Rakas Führer, kuka leikkasi tukkasi?"
"Et kai mene ulos tuon näköisenä?"
- "Mitä huulesi yllä kasvaa?" - "Älä huuda."
"Älä sylje kun huudat."
Hans...
Hän saa makuuhaavoja.
Hänen pitää nousta liikkumaan.
Hän ei voi kävellä ympäriinsä.
- Miksei? - Koska ihmiset näkevät sisään.
Hän ei voi vain maata. Hänet pitää siirtää.
Miksi?
Oletpa nenäkäs! Koska sanon niin.
Rosa.
Mitä sitten ehdotat?
"Ehdotat"? Kuuntelepas tätä.
Ehdotan, että panemme hänet alakertaan.
Tämä ei ole hyvä, tiedämme sen.
- Pahoittelen. - Älkää suotta.
Olen saattanut teidät vaaraan.
En ansaitse tätä.
Lieselin opetusta. Sanakirja.
Yritin tehdä tästä mahdollisimman mukavan.
Valitan, sänkyä ei ole.
Sillä jos joku näkisi...
Voit tehdä läksyjäsi milloin haluat.
Mutta koputa ensin.
Olen alakerrassa, en poistu.
Lupaan sen.
Älä katso noin.
Meduusa oli samaa mieltä, että...
"Meduusa."
Mistä saat nämä sanat?
meduusa veitsi tieto tappaa
Se on salaisuus.
Kenelle muka kertoisin?
Pormestarin vaimo...
antaa minun lukea kirjojaan.
Painan ne mieleeni.
"Muisti on sielun kirjuri."
Tiedätkö kuka sanoi niin?
Mies nimeltä Aristoteles.
Tekisitkö palveluksen?
Voitko kuvailla päivää minulle?
Millaista ulkona on?
- Pilvistä. - Ei, ei.
Tee sanoista omiasi.
Jos silmäsi osaisivat puhua, -
mitä ne sanoisivat?
On... kelmeä päivä.
"Kelmeä". Hyvä, jatka vain.
Kaikki on juuttunut pilven taakse.
Ja aurinko -
ei näytä auringolta.
Miltä se näyttää?
Hopeiselta osterilta.
Kiitos. Näin sen.
Me piilottelemme juutalaista.
Johann?
Ei.
Liesel tässä.
Mitä tämä tarkoittaa?
Eikö hän sanonut miksi?
En ymmärrä.
Olen aina silittänyt hänen paitansa samoin.
Ehkei heillä ole enää varaa siihen.
Ai heillä ei ole varaa?
Meillä ei ole varaa.
Taas yksi asiakas vähemmän.
Ja neljä syötettävää.
No...
Tästedes kaksi ateriaa päivässä, ei kolmea.
Sillä siisti.
Tein sinulle puvun.
Haluan, että pidät sitä 14-vuotispäivänäsi.
Olet jo palannut silloin, isä.
Etkö olekin?
JOULUKUU 1941
Hans!
Rosa, minä pyydän ja rukoilen.
Pitäisitkö suusi kiinni viiden minuutin ajan?
Toin sinulle jotain.
- Onko tämänpäiväinen? - On.
Lahja Franz Deutscherilta.
Se poika ei tiedä miten antelias on.
"Hitler aikoo vallata Moskovan".
Maailma on tullut hulluksi.
Mutta...
emmekö ole voittamassa sodan?
Max?
Missä on säätiedotukseni?
Sinulla riittää ihmeitä.
Keksin jotain.
Mitä ihmettä te teette?
Mene, mene!
Max...
Minulta loppui lumi.
Heitä häntä!
Mitä ihmettä te hunsvotit teette täällä?
Rosa!
Hullu nainen sotatantereella! Ei, ei!
Olen aseeton!
Tämä on typerintä mitä olen ikinä tehnyt.
Ja katso miten iloinen olet.
- Mitä teemme kun se sulaa? - Sinä moppaat sen.
Ei se sula, täällä on pakkasta.
En tajua miten pärjäät täällä.
Älkää ajatelko minua.
Höpsistä! Kyllä ajattelemme.
Tämä on paras joulu.
Tämä on ensimmäinen jouluni.
Nyt tiedät mitä olet menettänyt.
- Eiköhän lopetella. - Ei, isä. Ole kiltti.
Tottele isää.
- Voit jäädä hetkeksi. - Olet liian lempeä tytölle.
Tein sinulle joululahjan.
Muuta minulla ei ollut.
- Mutta... - Avaa se.
"Lieselille... Maxilta".
Mitä siinä lukee?
"Kirjoita."
Uskonnossani -
opetetaan, että kaikki elävä, -
joka lehti, joka lintu, -
elää vain, koska se sisältää elämän salasanan.
Vain se erottaa meidät savipaakusta. Sana.
Sanat ovat elämä, Liesel.
Nuo tyhjät sivut -
sinä saat täyttää.
Hyvä Jumala...
Kuoleeko hän?
Ole hiljaa!
Noin ei puhuta tässä talossa. Käsitätkö?
En ole näännyttänyt meitä lähes kahta vuotta, -
jotta hän kuolisi.
Minun syyni.
Miten niin?
Minä keksin rakentaa lumiukon.
Miksi rakensimme sen?
Koska meidän piti.
Sanoit ettet lähde, Max.
Sinä lupasit.
"Näkymätön mies, -
kirjoittanut H. G. Wells."
"Muukalainen saapui varhain helmikuussa -
talvisena päivänä -
purevassa tuulessa ja lumipyryssä.
Edellinen lumisade..."
"Eikä kukaan muu saa tietää heistä...
ennen hänen kuolemaansa. "
"Loppu".
Max?
"Ensimmäinen luku".
Ilsa?
"Hänen kadulla ohittamiensa ihmisten silmät -
näyttivät katsovan hänen sisäänsä -
paljastaen syyllisyyden.
Mutta hän ei voinut vaikuttaa asioihin.
Hän oli katkaissut kahleensa -
ja ajelehti yhä nopeammin kohti kohtaloaan."
"...lattian pölyisyys..."
"...tunne, että vaatteet -
olivat paremminkin vieressä kuin yllä. "
"...tajutessaan äkkiä kaiken olevan turhaa."
- Hukkasitko jotain? - Rudy!
- Mitä sinä teet? - Vakoilen sinua, tietysti.
Anna se!
Annas kun arvaan. Unohdit missä etuovi on.
Pakko myöntää, töllerö, että olet rohkea -
- kun varastat pormestarilta. - Ole hiljaa.
En varasta, vaan lainaan.
Mitä sitten "lainaatkin", haluaisin olla mukana.
- Käsität väärin. - Kerro sitten mistä on kyse.
Lainaan vain kirjoja.
Kirjoja? Oletko hullu?
Näemme nälkää, ja varastat kirjoja.
Älä sano noin.
- Entä ruoka? Oletko katsonut keittiöön? - En.
Tämä olisi onnistunut paremmin yhdessä.
Anteeksi, en voinut kertoa.
Parhaaksi ystäväksi sinä salaat paljon.
Mitä tuo tarkoitti?
Kuka on Max?
Kuka hän on?
Liesel!
Kerro mistä on kyse.
Kerro, töllerö. Kuka hän on?
Onko hän poikaystäväsi?
Mitä?
- Niinkö luulet? - Mikä sitten?
- Kerro. Kuka hän on? - En voi.
Mikset?
- Se on salaisuus. - Etkö luota minuun?
Ei se sitä tarkoita. En voi.
Jos minä...
Jos kertoisin, joutuisin lähtemään pois.
Isä joutuisi lähtemään pois.
Luoja ties miten hänen kävisi.
"Hänen"?
Piilotteletteko jotakuta?
Te piilottelette jotakuta, vai mitä? Liesel.
Yksi sylkäisy "kyllä", kaksi "ei".
Arvasin sen.
Kukaan ei saa tietää. Olen tosissani.
Voit luottaa minuun.
Älä huoli.
En kerro kellekään.
Mitä et kerro kellekään?
Terve, Steiner. Terve, tyhmyri.
Mitä selkäsi takana on?
Anna tänne.
- Anna hänen olla! - Tänne se!
Tänne se!
Mikä se oli? Mikä?
Ei kuulu sinulle, Deutscher.
Anna hänen olla!
Olet pulassa, Steiner.
- Ilmoitan sinusta. - Mistä syystä?
Päiväkirjastako?
Tiedän, että kieroilet jotain.
Tule!
Mitä aiot?
Tiedän missä se on. Minä katsoin.
Se on jääkylmää. Sinä kuolet.
Rudy!
Rudy?
Rudy!
Rudy?
Rudy, en osaa uida.
Rudy!
Ole kiltti.
Löysin sen!
Rudy!
Luulin että sinä...
- Ei mitään. - Luotatko minuun nyt?
Joo.
Miten siis olisi sen suukon kanssa?
Mennään, sinä palellut.
Hyvää yötä...
...kirjavaras.
Hyvää yötä, kala.
Kerroin Rudylle.
- Syötä! - Olen täällä!
Katsokaa!
- Mitä he tekevät? - Tarkastavat kellareita.
Tarkastivat serkulta eilen.
Miksi?
Voimmeko jatkaa?
Tänne! Syötä!
Oletko hullu?
- Minun täytyy mennä sisään. - Hienoa.
- Häneen sattui. - Ei ole ennenkään estänyt.
Olen kunnossa.
- Äiti! - Miksi huudat?
- Ne tulevat. - Ketkä?
Tarkastavat kellareita.
Hans, tule pian!
- Mitä nyt? - Joku tulee tarkastamaan kellareita.
Hänet pitää piilottaa.
Viedään ylös, sängyn alle.
Max!
Tule.
Saako aseen kun liittyy armeijaan?
Äiti!
Hyvä Jumala!
Hans, anna olla!
Wolfy, tämäpä yllätys. Miten voit?
Etsitkö Hansia? Hans!
En, en. Tarkastan ihmisten kellareita.
Liesel, tuotko herra Edelille - lasin vettä?
Ei tarvitse.
Tämä vie vain hetken.
- Tuo pitäisi sitoa. - Voi taivas, Liesel!
Voisitko hakea lääkearkun? Se on siinä...
Missä miesluukku on?
- Mikä? - Ovi kellariinne.
Wolf.
Kuulin tulostasi. Olen siivonnut.
Kuulit keneltä?
Kuka hakikaan pyykin?
- Rouva Schneider. - Aivan. Hän mainitsi siitä.
Tule.
- Onko täällä valot? - On, tietysti.
Pitäisi heittää enimmät roinat pois.
Ette uskoisi mitä joidenkin kellareista löytyy.
En yllättyisi.
Liesel leikkii täällä aina -
vaikka pyydän menemään ulos raittiiseen ilmaan.
Mistä tässä muuten on kyse?
Mikä tämä on?
Sutini.
Pitäisit parempaa huolta.
Liesel ei tottele minua.
Eikö vieläkään töitä, Hans?
Eipä juuri.
Olisit liittynyt puolueeseen kuten neuvoin.
Vaimosi ei tarvitsisi pyykätä -
muiden alusvaatteita ruokkiakseen sinut.
Eikö niin, Rosa?
Niin.
Mikäs sinua vaivaa?
Et ole ennen laistanut tilaisuutta -
moittia häntä.
No jaa...
Jos tuo laiska hunsvotti auttaisi, -
ehkä minulla riittäisi voimia moittimiseen.
En ymmärrä miten kestät häntä.
En minäkään.
Ei ole koskaan myöhäistä liittyä.
Mitenkäs kellarimme?
Kelvoton. Katto on liian matalalla.
Mihin asiaan?
Pommisuojaksi. Pitää olla joka kadulla.
- Ole varovaisempi. - Selvä, herra Edel.
Hans...
Mitä jos hän kuolee?
Emme voi jättää häntä sinne.
Haju paljastaisi meidät.
Hans, minua pelottaa.
Jos niin käy...
Jos hän kuolee...
...meidän täytyy vain keksiä keinot.
Hän ei ole kuollut vielä.
Eikö niin?
Rouva Hubermann?
Minulla on asiaa Lieselille.
Toki. Liesel...
Mitä teit sille, varas?
- Mille? - Älä siinä äimistele.
Olen käskenyt lopettaa, mutta totteletko?
Jatketaan tuntia.
Olen pahoillani.
Äiti, mitä nyt?
Onko kyse Maxista?
Hän sanoi, että tämä kuuluu sinulle.
Kuka sanoi?
Hän heräsi.
- Hän jää eloon! - Äiti!
Varotaan.
Anteeksi jos loukkasin.
En keksinyt muuta keinoa kertoa.
- Se oli höpsöä, tiedän. - Eikä ollut.
Kiitos.
Paras pyyhkiä tuo hymy huuliltasi.
Mene takaisin -
sen näköisenä, että olen noita. Tiedäthän?
Tiedän.
Kunhan tiedät, että...
Että minä...
Mene nyt.
Kaipaatko apua hymyn pyyhkimiseen?
Jos vielä teet sellaista, -
nostan roikkumaan varpaistasi. Kuuletko?
Onko selvä?
Max!
Tiesin että selviät.
Et jättänyt rauhaan lukemiseltasi.
- Kuulitko sen? - Tietysti.
Kiitos.
No...
Mitenkäs Rudy voi?
En tiedä. Rudy on rasittava.
Ikävää poikaa pahempi on vain kiva poika.
Liesel, ilmahälytys!
- Mene vain. - Entä sinä?
Olen turvassa täällä.
Tämähän on kellari.
- Kuulitko, töllerö? - Kuulin, äiti.
Kun 10000 sielua piilotti peläten päänsä -
ja vapisi, -
yksi juutalainen kiitti Jumalaa tähdistä -
jotka olivat ilo silmälle.
Muuta minulla ei ole. Valitan.
Säästin sitä mieheni paluuseen, mutta...
Kiitos, oikein paljon.
- Juutalainen. - Löysivät syntymätodistuksen.
Hän on Lehman, yhdellä n:llä.
Älkää!
Poikani on armeijassa!
Rintamalla!
- Älkää. - Autoon!
Älkää!
Te tunnette minut.
Olen saksalainen!
Pyydän...
Olen tuntenut hänet ikäni. Kuten me kaikki.
Hän on hyvä ihminen.
Nimenne?
Hans Hubermann.
- Pyydän! Hän on hyvä mies. - Kauemmas!
Isä!
Liesel!
Rudy!
Rudy...
Pysy paikallasi.
Mitä oikein ajattelin?
Hän otti nimeni.
Mitä Jumalan nimeen olen tehnyt?
Olen tuhonnut elämämme.
Olen pahoillani, Rosa. Olen pahoillani.
En ymmärrä.
Mitä väärää hän teki?
Hän muistutti ihmisiä näiden ihmisyydestä.
Eikö hän voi pyytää anteeksi?
Keneltä?
Hitleriltäkö?
Viedäänkö hänet pois?
En tiedä.
Mutta...
jos minut löydetään täältä, -
teidät kaikki viedään pois.
Ei, Max.
Minun täytyy.
Olen pahoillani.
Mutta sinä lupasit.
Se on omaksi parhaaksesi.
Perheesi parhaaksi.
Mutta sinä olet perhettäni.
Sinä pidit minut elossa, Liesel.
Älä unohda sitä.
- En voi menettää taas jotakuta. - Et menetä.
Löydät minut aina sanoissasi.
Niissä minä elän edelleen.
Max...
Ota tämä.
Kiitos.
Tässä...
Kaksi huopaa ja sukkapari.
- Ja juustopala, jonka säästin. - Rosa...
Saat ne.
- Tule. Liesel... - Anna hänen olla.
Hans?
Haen takkini.
Oletteko herra Steiner?
Mitä?
Tulin puhumaan pojastanne Rudysta.
Rudy Steinerista.
Hän asuu naapurissa.
Mitä haluatte hänestä?
Hänet on valittu eliittikoulutukseen.
Hän aloittaa kesällä.
Olen pahoillani, Barbra.
Hans Hubermann?
Mitä tarkoittaa "pakko-ottaa"?
Oletpa sinä kasvanut.
En ollut huomannut.
Tulee ikävä sinua.
Kaikki lähtevät. Rudykin.
Ei Rudylla ole hätää.
Huolehdithan äidistä? Hän ei ole niin vahva -
- kuin miltä näyttää. - Tiedän.
Hyvä tyttö.
Isä...
Palaa kotiin.
Mitäs pidät?
Kengät paljastavat.
Ja naama.
Tuletko?
Minne menet?
Eikö sitä huomaa? Karkaan kotoa.
- Oletko harkinnut tätä tarkkaan? - Olen.
En halua kuolla.
Siinä. Harkitsin tarkkaan.
Missä sinä aiot asua?
"Sinä"? Entä "me"?
En tiennyt, että olit näin tosissasi.
Miksi sanot tätä?
Eväät.
Onko siellä muuta kuin potkupallosi?
lkävöin isääni.
En edes tiedä elääkö hän.
En ole valmis.
Haluan aikuistua ennen kuin kuolen.
Niin veljenikin halusi.
Otan osaa.
- En pyytänyt tätä. - Kukapa pyytäisi.
Vihaan Hitleriä.
Niin minäkin.
Minä vihaan Hitleriä!
- Vihaan Hitleriä! - Vihaan Hitleriä!
- Se apinan perse!
Haista paska, Hitler!
Minulla on vain sinut.
Mennään kotiin.
Pommeja putosi nyt tiuhemmin.
MARRASKUU 1942
Voinee sanoa -
että kukaan ei palvellut Führeriä -
yhtä uskollisesti kuin minä.
Olipa kerran pojan haamu, -
joka halusi elää varjoissa, -
ettei pelästyttäisi ihmisiä.
- Että mitä? - Kuka puhuu?
Mitä sinä teet?
- Kerron tarinaa. - Miksi?
Kenen poika?
- Hän kertoo tarinaa. - Puhukaa lujempaa.
Aloita alusta.
Olipa kerran pojan haamu, -
joka halusi elää varjoissa, -
ettei pelästyttäisi ihmisiä.
Hänen piti odottaa siskoaan, joka eli yhä.
Tyttö ei pelännyt pimeää, -
sillä hän tiesi veljensä olevan siellä.
Jatka vain.
Iltaisin, kun pimeys laskeutui huoneeseen, -
hän kertoi veljelleen päivästä.
Hän kertoi miltä aurinko tuntui iholla -
ja miltä ilma tuntui hengittää.
Tai miltä lumi tuntui kielellä.
Siitä tyttö muisti -
olevansa yhä elossa.
Herrat...
Miten täällä voidaan?
Katsokaas tätä. Alkavat ottaa vaareja.
Hei, ukkeli...
Onko omat hampaat?
Yhdessä he istuivat metsässä -
ja katsoivat auringonnousua.
Veljen kadotessa takaisin varjoihin -
sisko vilkutti hyvästiksi viimeisen kerran.
Voi Liesel...
Max?
Max? Max!
Max!
Töllerö!
Mitä aiot?
Max?
- Liesel! - Max?
- Tunnetteko Maxin? - Liesel!
Tunnetteko te Maxin?
Max!
Tunnetteko Maxin?
Häivy, tyhmä tyttö!
Liesel!
En unohda sinua...
En unohda sinua.
En unohda sinua, Max.
Liesel!
Häipykää!
Muistutat liikaa isääsi, tiedätkö sen?
Mitä pahaa siinä on?
Ei mitään.
Töllerö, haluatko pelata?
En tänään.
Varastetaan sitten jotain.
En varasta, vaan lainaan.
Lainataan sitten Franz Deutscherin pyörä -
ja häivytään täältä.
Minä luen.
Oletko yhä vihainen minulle?
Mistä?
Pelastamisestasi.
En, Rudy. Olet oikein rohkea.
Isä!
Tulit kotiin!
Mikä on, tyttöseni?
Tyttöseni.
Tyttöseni...
On mukava kuulla soittoasi.
En kuule kunnolla.
Menen nukkumaan.
Älkää valvoko liian myöhään.
Äiti kertoi mitä teit.
En olisi saanut.
Ehkä sinun täytyi.
Ajattelen yhä Maxia.
Mietin missä on.
Niin minäkin.
En tiedä mitä se kaikki tarkoitti.
Hänen koettelemuksensa.
Se mitä teimme.
Olimme vain ihmisiä.
Niin ihmiset tekevät.
Liesel...
Olet varttunut aikuiseksi.
Lieselille Maxilta
Olen oppinut, ettei elämä anna lupauksia.
Joten on paras aloittaa.
Olen yrittänyt jättää sen huomiotta, -
mutta tiedän kaiken alkaneen junasta, -
lumesta...
... ja veljestäni.
Ulkomaailma näytti joutuneen lumisadepalloon.
Ja paikassa nimeltä Taivaskatu -
harmonikkasydäminen mies ja ukkosnainen -
odottivat uutta tytärtään.
Hän asui portaidemme alla -
kuin hiljainen siivetön pöllö -
kunnes aurinko unohti hänen kasvonsa.
Kirja ajelehti alas jokea -
kuin punainen kala -
keltatukkaisen pojan jahtaamana.
KIRJOITA
Maxille, joka antoi minulle silmät.
Hyvää yötä, Teidän Majesteettinne.
Olen aina pitänyt omakuvastani, viikatteineni.
Synkästä ja pelottavasta.
Ikävä kyllä -
olen paljon tavallisempi ja arkipäiväisempi.
Kukaan ei aikonut tuhota -
taivaan mukaan nimettyä katua.
Se oli väärinymmärrys kartalla.
Ei sireeneitä sinä iltana.
Rudyn veljet olivat ensimmäiset.
Luin heidän yksinkertaiset unensa.
Sitten suutelin hänen äitiään.
Ja vein ilkeyden Franz Deutscherin sydämestä.
Rosan nappasin kesken kuorsauksen.
Voisin vannoa hänen sanoneen minua hunsvotiksi.
Tunsin hänen katuvan sitä, ettei ollut antanut -
enempää suuresta sydämestään.
Hansin sielu oli lapsen sielua keveämpi.
Tunsin hänen halunsa soittaa vielä kerran -
ja kuulin viimeisen ajatuksensa...
"Liesel."
Täällä!
Käännetään.
Kätesi...
Äiti? Isä?
Isä?
Isä...
Rudy?
Töllerö...
Liesel.
- Minun pitää kertoa... - Älä puhu.
Minun täytyy sanoa se.
Minä ra...
Rudy?
Rudy, ei.
Rudy, herää.
Rudy, ei!
Herää, Rudy! Herää!
Rudy, suutele minua.
Rudyn sielu vain kierähti käsivarsilleni.
Löydän aina työssäni ihmiset parhaimmillaan, -
ja pahimmillaan.
Näen heidän rumuutensa ja kauneutensa -
ja mietin miten sama asia voi olla molempia.
Liesel!
KAKSI VUOTTA MYÖHEMMIN
USA:N JOUKOT MIEHITTÄVÄT SAKSAN 1945
Max!
Olen nähnyt paljon asioita.
Osallistunut maailman pahimpiin katastrofeihin -
ja ollut suurimpien roistojen palveluksessa.
Olen myös nähnyt suurimmat ihmeet.
Mutta asia on silti kuten sanoin.
Kukaan ei elä ikuisesti.
Kun lopulta tulin hakemaan Lieseliä, -
olin itsekkään iloinen siitä, -
että hän oli elänyt 90 vuottaan viisaasti.
Hänen tarinansa -
olivat koskettaneet monia sieluja.
Joista jotkut opin tuntemaan kuolemassa.
Maxin, jonka ystävyys kesti -
lähes yhtä kauan kuin Liesel.
Lähes.
Viimeisissä ajatuksissaan -
Liesel näki monta elämää -
jotka liittyivät hänen omaansa.
Hänen kolme lastaan. Lastenlapset.
Hänen aviomiehensä.
Heidän joukossaan, loistaen kuin lyhdyt -
olivat Hans ja Rosa, -
hänen veljensä, -
ja poika, jonka tukka -
pysyi sitruunanvärisenä ikuisesti.
Halusin kertoa kirjavarkaalle -
hänen olleen niitä harvoja -
jotka saivat minut miettimään mitä elämä oli.
Mutta lopussa ei ollut sanoja.
Ainoastaan rauha.
Ainoa totuus, jonka vilpittömästi tiedän, -
on se, että ihmiset kummittelevat mielessäni.
Tekstitys: Timo Porri