Lydene vi plukket opp, var konsentrert i Arktis og Antarktis.
All logikk tilsier at en person eller et dyr
mest sannsynlig vil sende beskjeder fra stedene de oppsøker oftest.
Jeg tror vi kan anta at det samme gjelder yrr.
Sier du at yrr har et slags hjemsted?
Vi har ikke nok informasjon til å kunne anta det.
Yrr, som enhver annen intelligent havdyrart, har sikkert et ynglested.
I så fall er det neppe ett sted, men flere, for å sikre overlevelse.
Og dere mener dette også ligger i Arktis eller Antarktis?
Ja.
Et eventuelt ynglested vil trolig kreve et høyt omgivelsestrykk.
Det er avgjørende for deres reproduksjonsbiologi.
Ut fra hva vi vet, vil jeg anta at det ligger på en dybde på 5-5,5 km.
Greit. Charlie, din tur.
Issmeltingen har gjort flere områder i Arktis mer tilgjengelige via båt.
Et av disse områdene er Molloydypet.
Dybden er på akkurat over 5,5 km.
Det er et av de områdene der Sam har plukket opp flest signaler.
Yrret kan ha levd på en slik dybde i flere hundre millioner år.
Uforstyrret og ukjent.
-Bør vi sette kurs mot Molloydypet? -Ja.
Isen sprer og absorberer lyd.
Vi må teste om utstyret er sterkt nok til å sende gjennom det.
Vi vil møte på is når vi kommer til Nordishavet.
Vi kan teste det da.
Samtidig kan vi prøvekjøre HOV-en.
Det er best vi forbereder oss før vi møter dette.
Dere vil både intervjue mannskapet og føre skriftlige logger?
Ja. Jeg vil laste opp intervjuene på serveren din hver dag,
det og kontaktopplysningene til de pårørende for alle om bord.
Det vil familiene sette pris på.
Jeg laster opp de skriftlige loggene samtidig.
Jeg håper jeg aldri vil trenge dem, men om dere ikke vender tilbake,
må loggen fra dr. Johansons oppdrag bevares
på grunn av informasjonen den rommer og historien vi skaper.
Vi har kamera på dekk, i maskinrom på hangar, der det er aktivitet.
Vi følger med under oppdrag og kan forhindre problemer.
Hvis du vil se på opptakene og bruke dem i rapportene, spør meg først.
Greit.
Vær så snill.
Hvis du vil filme mannskapet, må du spørre meg.
Vil du filme i en kabin, i byssa eller andre rom på skipet, spør meg.
Ja, sir.
Skipslivet er som en gullfiskbolle selv uten nysgjerrige kameraer.
-Forstått? -Forstått.
Mr. Kofi, 79 grader, 8,12 minutter nord, 02 grader 49,0 øst.
Mottatt, kaptein.
Ett spørsmål.
Når får jeg intervjue deg?
-Så fort jeg har tid. -Og når blir det?
-Kanskje i morgen. -Det skal jeg huske.
Og jeg er kaptein, ikke sir.
Ja, kaptein.
Signalet vi fanget opp kommer trolig fra en intelligent livsform.
Utfordringen er å formidle til dem at vi kan høre dem.
Svarer de, må vi lage byggeklossene vi trenger for å kommunisere.
Men gitt den økende alvorlighetsgraden i angrepene,
vil vi trolig dø før vi rekker det.
-Kan du være litt mindre... -Hva da?
Pessimistisk?
Hvorfor rosemale det?
Du kunne si at oppdraget ikke er uten fare, og at vi jobber hardt...
Du kan skrive det ned, så skal vi si det for deg.
-Det skal komme naturlig. -Jeg var naturlig.
Vi vet at yrr endrer morfologien og atferden til artene det angriper.
Vi tror det har med nervesystemet å gjøre.
Først må vi analysere nervevevet
til blåskjell, hval, hummer og krabber infisert av yrret.
Hva om du har rett i at yrr endrer artene for å få dem til å angripe?
Da må vi reversere prosessen.
Jeg lærte undervannskjøring i en gammel redningsubåt.
Grunnprinsippene er de samme.
Denne har bare litt mer stæsj signert Mifune Enterprises.
-Hvorfor deg? -Hva mener du?
Hvorfor får du lage filmen?
Jeg meldte meg frivillig.
-Jeg ser best ut fra venstresiden. -Det skal jeg huske.
Kan vi gå tilbake til dette?
-Se om det er rester i byssa. -Jeg skal sjekke når jeg går ned.
Hva var det? Teknikere, hva var PS-en?
Generatorytelsen er ok. Strømtilførselen er fin.
-Kommer Riku? -Han er litt syk.
Cécile gir ham noe mot magesyke.
Du venner deg til gyngingen, men det tar tid.
-Går det bra med deg? -Ja, jeg har en mage av stål.
Da jeg tok videregående, jobbet jeg i en japansk fornøyelsespark.
Dårlig betalt, men gratis berg-og-dal-baner.
Hvis jeg ville ha det gøy, måtte jeg overvinne kvalmen.
Og jeg lærte meg å leve med den forferdelige maten.
Da jeg så ICPO-presentasjonen, trodde jeg dere var gale.
En intelligent livsform som har levd i havet så lenge...
Så hvorfor kom du?
Mr Mifune.
Han overbeviste meg. Jeg har lært meg å stole på instinktet hans.
-Hvor lenge har du jobbet for ham? -14 år.
Jeg hørte ham tale om hvordan fornybar energi vil overta.
Selskapene hans lå langt foran andre energigiganter, foran alle.
Jeg presenterte meg for ham og sa jeg ville jobbe for ham,
at jeg ville være i frontlinjen i det yrket jeg valgte.
Hvis det viser seg at han har rett, at dere har rett...
Da vil jeg være her.
Vi trenger et bedre navn på yrret.
Hvis vi finner det og forteller verden om det,
må det være noe folk kan huske, noe de kan uttale.
Vi har viktigere ting å bekymre oss for.
Verden har endret seg. Hva er viktigere enn det?
Vi har isolert tverrsnittet av meldingene vi plukket opp,
neste skritt er å sende meldingene tilbake til yrret.
Så tilfører vi vår egen puls, gråten til en menneskebaby.
En liten, men tydelig endring i signalet,
så de vet at vi ikke bare sender det tilbake.
Hvis vi får noe tilbake og det inkluderer vår puls...
Da vet vi at de hørte oss.
-Ser du området som stråler? -Ja.
Det indikerer et unormalt høyt nivå av glutamat.
Det tyder på at yrret går etter NMDA-reseptorene i nerveceller.
-NMDA? -N-metyl-D-aspartat.
De regulerer atferd.
De er som parabolantenner som kommuniserer med nervesystemet
og informerer kroppen om hvordan den skal reagere.
Glutamat stimulerer NMDA-reseptorer.
Har vi rett, injiserer yrret det i artene for å ta kontroll over dem.
Slik en dukkefører trekker i dukkenes tråder.
Eller som en hær som marsjerer etter ordre.
Jeg hører du skal ut.
Mens Sam tester kommunikasjonen, må jeg sikre at vi flyter.
-Fersk? -Jeg lagde den nettopp.
Den må kunne dykke til den dybden der dere tror dette lever.
-Hvem blir med deg ut? -Jeg drar alene.
-Sa du at den var ny? -Ja, men jeg sa ikke at den var god.
Du er forsker, du måler ting...
Det er kjemi. Jeg er biolog.
Vi har andre om bord som kan lage kaffe.
Men jeg er den eneste andre her med erfaring fra en HOV.
En gammel redningsubåt?
Enda større grunn til å ta meg med. Jeg kan lære noe nytt.
Ok.
Men når vi kommer tilbake...
-Da kan du lære meg å lage kaffe. -Ja.
Langsomt fremover, Mr. Kofi, så stopper du motorene.
Samband, start sendingen.
Da gjør vi det.
-Klar? -Klar.
SENDER
Alle systemer er klare, klart til dykk.
Pass hodet.
-Ber om forbindelse, HOV til broen. -Mottatt.
Alt klart. Starter motor én, to, tre og fem. 80 prosent.
Frakobles i bassenget.
Slipper luft fra tank.
Åpner nedre dører.
-Kan jeg se på? -Greit for meg.
-Kaptein? -Se, ja. Filme, nei.
-Du må snakke med meg en gang. -Senere.
-Når? -Senere.
Plan ut på 1500 meter.
Hva er det?
Aner ikke.
Ser du noe?
Nei.
-Samband. -Vi ser en slags masse på sonaren.
Vi tar en titt.
Vi har noe.
De andre bør høre dette.
Broen, CO2-scrubberne svikter.
Vi går tom for frisk luft.
Bytter til reserve.
Broen, hører dere meg?
Hører dere meg?
Luther, kan du se noe?
Noe som helst?
-Luther, hører du meg? -Hva skjer?
Sam og Leon plukket opp et signal, og samtidig så vi noe på sonaren.
-Vet de hva det er? -Nei, men det kommer nærmere.
-Vi avbryter. -Ikke ennå! Det er noe der ute.
HOV, ser dere det?
Hører dere meg?
Jasper, be dem komme tilbake.
Nå.
Luther, returner til skipet.
Jeg gjentar, returner til skipet.
-Luther! Hører du meg? -Kaptein, vi har mistet kontakten.
Be Sam og Leon stoppe sendingen.
Samband, stopp sending.
Stopp sending!
Vi stoppet sendingen, men signalet kommer fortsatt inn.
Faen heller, vi går opp.
...snart oppe.
Mottatt. Åpne de nedre dørene.
Åpner nedre dører.
HOV er om bord.
-Lukk nedre dører. -Lukker nedre dører.
HOV er om bord.
Klargjør den for lading.
Er signalet du mottok det samme som du sendte ut?
Det er modulert og komprimert, men det er det samme.
Bortsett fra barnegråten.
-Den har blitt endret. -Hvorfor det?
For å vise oss at den eller det som sendte beskjeden,
forstår hva vi gjorde og svarer med samme mynt.
Vi har kontakt!
Det har vi.
Takk, Sara.
-Hva jobber du med? -Jeg tenkte på det du sa.
Det med en hær som følger yrrets ordre.
Hvis yrret stimulerer nervesystemet til dyr de invaderer med glutamat,
kan vi kanskje finne noe som hemmer det.
Er dette barna dine?
Ja. De ble tatt sist sommer.
-Så fine de er. -Takk.
Har du barn?
Nei.
Jeg har tenkt på det.
Men for å være ærlig, selv om vi overlever dette,
må jeg tenke gjennom om jeg vil oppdra et barn i...
...i den verdenen det vil bli.
Jeg kunne ikke se for meg å bli mor, det var eksen min som ville ha dem.
Men så kommer de, og da kan du ikke fatte hvor høyt du elsker dem.
Jeg husker da Isabelle var liten.
Jeg sto under klatrestativet mens hun klatret høyere og høyere.
Jeg var så redd hun ville falle og sto klar til å ta imot henne.
Det ingen forteller deg, det ingen sier noe om, er frykten.
Du kan aldri kjenne samme frykt for at noe skal skje deg selv.
Du vil gjøre alt for å beskytte dem.
Vi hørte kapteinen rett før vi mistet forbindelsen.
Så dere ikke noe?
-Charlie sa hun gjorde det. -Hva da?
Hun sa det var noe der ute.
Så langt nord spiller isen i vannet øynene et puss.
-Vil du vite hva jeg mener? -Kanskje.
Hvis du vil se noe, så ser du noe, særlig om du har fantasi.
Charlie og dere alle har sikkert tonnevis av det
siden dere har funnet på dette med yrret.
-Så hvorfor ble du med? -For å se om dere hadde rett.
Er jeg godkjent for resten av turen?
Jeg lover ingenting.
Hver linje viser til bølgelengden til meldingene vi mottok.
Jeg kan strekke eller krympe hver linje.
For å lage et bilde.
Jeg kan sende det ut når kapteinen gir klarsignal.
Jeg skal vedde på at yrret vil forstå det.
Kaptein?
Legg henne på bordet.
Hva er dette?
Cerebrospinalvæske.
Det kan innebære et hull i membranen rundt hjernen eller ryggmargen.
Hun må ha falt og slått hodet.
Vi må senke pulsen, blodtrykket, for å stoppe hevelser i kraniet.
Det ligger beroligende i skapet, Pentobarbital, Tiopental...
Kan dere skaffe meg is og kjøletepper?
-Kan du klargjøre et drypp? -Ja.
Ok.
Da overspenningen inntraff, kom det et lydstøt.
Frekvensen var lav, så dere kunne ikke høre det.
Var det likt lydstøtet som kom tidligere?
Ja, men mye sterkere.
Vet du hva som lagde det?
Nei, men det må ha kommet fra skipet.
-Fra skipet? -Denne gangen, ja.
Send det du har på det så vi kan prøve å lokalisere kilden.
-Nå? -Ja visst.
Hvordan går det med Alicia?
Tilstanden er stabil.
-Vil hun overleve det? -Det er for tidlig å si noe.
Kan noe av det vi gjør produsere et akustisk signal?
Ingenting fra maskineriet.
Har dere plukket opp noe?
Ingenting, kaptein.
-Ingen utstyrsfeil? -Nei, kaptein.
-Er ballasttankene trimmet? -Ja.
-Hva har hun på armen? -Jeg vet ikke. Det dukket opp nå.
På armene og bena.
Jeg trodde det var blodpropper, men huden er ikke misfarget.
Det kan være et indre traume på nervesystemet.
Traumer på nervesystemet gir ikke slike utslag.
Nei, men vi kan ikke utelukke noe.
Vi bør ta en ryggmargsprøve og studere væsken i ryggmargen.
Kan du gjøre det om bord?
Det er et ganske enkelt inngrep.
Men dere må holde henne fast mens jeg gjør det.
Greit for meg.
Ja visst.
Ok.
Det går bra.
Ferdig.
-Utrolig at jeg skulle få se dette. -Arktis?
Arktis eller et hvilket som helst sted så langt hjemmefra.
Jeg drømte om det.
Jeg var på et skip som dette og så utover et ukjent hav.
At jeg var redd for at noen skulle bli skadet...
Det var ikke en del av drømmen.
Jeg var mye på forskningsskip som barn, med foreldrene mine.
-Hvor da? -For det meste sør for ekvator.
New Zealand. Mauritius. Kapp Verde.
Er dette din første tur så langt nord?
Så langt nord, ja.
Til Arktis, nei.
De vekket meg en natt.
Det var storm. Min mor sa at alt kom til å gå bra.
De satte meg i en livbåt og ba meg vente på dem, men...
De kom aldri.
Alle mener jeg burde hate havet,
at jeg burde være redd for det, men...
Det får meg til å føle meg nærmere dem.
Jeg føler at de er her og sørger for at jeg er trygg.
Bildet til høyre viser nerveceller tatt fra Alicias spinalvæske.
Cellene er normale, friske.
Nervecellene til venstre er fra samme prøve.
De er hardt skadet.
Vet du hva det skyldes?
Ser dere de hvite trådene?
Det er samme stoff vi fant i dyrene infisert av yrret.
Vi tror det forsøkte å smelte sammen med celler, som hos dyrene.
Er yrret inne i henne?
Yrret, eller stoffet det lager for å overta en annen arts nervesystem.
-Hun må ha vært i kontakt med det. -Ja.
I HOV-en trodde jeg at jeg så noe.
-Hva så du? -Jeg vet ikke.
Hva enn det var, jeg tror det fulgte etter oss inn.
I så fall kan det fortsatt være på skipet.
Vi må sikre hangaren.
Vi må ta prøver og sørge for at ingen andres liv settes i fare
frem til vi har funnet ut hva denne greia er.
Alle som ble med, visste at de kanskje ikke ville vende tilbake.
Ja.
I marinen hadde hver eneste matros overtroiske forestillinger.
Gå alltid om bord med høyre fot først.
Legg aldri fra kai på en fredag eller endre en båts navn.
Aldri si farvel når du drar.
Vi tror vi ser verden tydelig som den er, men det gjør vi ikke.
Vi ser verden slik vi må se den for at livet skal være levelig.
Si aldri farvel, og det blir ikke noe farvel.
Det er det som får oss gjennom det.
-Hvordan går det med henne? -Tilstanden er stabil.
Men behandlingsmulighetene om bord er begrenset.
Har hun familie? Moren står oppført som nærmeste pårørende.
Om vi får henne på sykehus i Ravenna...
Krabber går på land langs Adriaterhavet.
Dette når helt til Ravenna.
Vi varsler moren om ulykken, men sier datteren blir tatt vare på,
at hun kommer tilbake til Italia så fort hun kan reise.
Vi godtar dette ene unntakstilfellet.
Kommunikasjonsstansen opprettholdes.
Når vi sender meldinger ut i rommet, legger vi ved bilder av oss selv.
Så hvorfor ikke sende noe om oss til yrret?
Hvordan havet fødte oss begge.
Evolusjon.
Jeg foretrekker å kalle det en felles fortid.
Ok, vi gjør det.
Greit.
Trenger du en pause?
-Fikk du ikke sove? -Nei.
Her.
-Gi beskjed om du hører noe. -Ja.
Jeg er rett utenfor.
Sam!
Tekst: Mette Knutsen plint.com