SAINT-JEAN-DE-LUZ FRANKRIKE
Se på denne fangsten fra i morges.
Kom igjen! Tiden er knapp, legg dem der.
Hummerne skal dit.
DAGENS TILBUD
Se på dagens hummere, de er nydelige.
-God dag. -God dag.
Godt utvalg i dag.
Ja, ikke så verst.
Den kan funke. Kanskje litt liten.
Den er fin til ravioli eller salat.
Planlegger du menyen min også nå?
Hva vet vel jeg? Prisene dine er for høye for meg.
Snart blir prisene dine for høye for meg.
Men den blir bra.
Legg den på is, takk.
To dorader og en hummer til bord sju!
Det ser bra ut.
Gilberto, bli kvitt den hummeren og gjør rent her.
Skal bli.
Kast den.
Gilberto, ta over her.
Jeg må trekke litt luft.
Jeg vil gjerne dra hjem før midnatt.
UNIVERSITETSHOSPITALET I SAINT-JEAN-DE-LUZ - FRANKRIKE
Han er soussjef.
Han jobber på Le Sinquet.
-Der vi feiret bursdagen din? -Ja.
Han ble lagt inn i morges med svart spy på klærne.
Høy feber, akutt diaré. Vi måtte legge ham i koma.
-Kjøkkensjefen kollapset også. -Når?
I går kveld.
Han hadde også svart spy over hele seg.
Han var død da vi kom.
Vi venter på familiens tillatelse til å utføre en obduksjon.
Unnskyld meg.
Si fra når du har fått resultatene. Takk, Sofia.
-Hva har skjedd? -Pappa dro til Antwerpen.
-Han skulle i et møte. -Hva med Tanya?
-Hun er i Portugal. -Han vet det ikke.
-Hva da? -At vi dro.
Det er ikke noe å gjøre der. Vi kjenner ingen, pappa er ute.
Dere skulle ha ringt!
Jeg kan ta tog selv.
-Vi tok nesten feil tog. -Hold kjeft.
Dere kan ikke bare dra sånn. Enn om noe hadde skjedd?
-Som hva da? -Det er ikke poenget, Isabelle.
Vi må vite hvor dere er.
Vi snakker om dette senere.
Ikke rør noe.
-Hvorfor sa du det? -Hold kjeft.
Så idiotisk.
-Klarer du ikke engang tre uker... -Noe dukket opp.
-Det gjør det alltid. -Jeg må jobbe, Cécile.
Det må du også, vi...
-Jeg er tilbake i Brussel i morgen. -De er her, Michael.
-Hva for noe? -De kom hjem.
-Alene? -Ja, alene!
Jeg kjører ned i helgen og tar dem med da.
-Tror du jeg lar det skje? -Gi deg, Cécile.
De skulle ikke ha dratt. Det sa jeg til dem.
Men de var helt alene, og jeg hører det ikke er første gang.
Lar du dem aldri være alene?
Jo, selvsagt, men ikke over natten uten noen til å passe dem.
Og ikke når de har ferie og jeg har lovet å tilbringe tid med dem.
Venter du at de bare skal sitte der og vente på deg?
Ja, faktisk. De er barn!
Ja, barn i en ukjent by uten faren sin.
Jeg må legge på.
Ring dem om noen dager.
Hallo.
Hei.
Ikke noe å spise?
Du skulle sagt at du ville ha mat.
Jeg tenkte du ville overraske meg.
Jeg gjorde visst det.
-Hva vil du ha? -Nei, jeg fikser det.
Min tur til å overraske deg.
Hun tror at å være på ferie betyr seks måltider om dagen.
Du skal holde foredrag. Om... hvalsang.
Jeg så en brosjyre på hotellet.
Jeg skulle det.
Det ble avlyst etter alt som har skjedd.
Det må ha vært fryktelig.
Er du...
cetolog?
Hva med deg?
Du retter blikket ut dit...
Jeg...
retter blikket opp dit.
Astronom?
Astrofysiker.
Det sies at vi vet mer om verdensrommet enn om havene.
Jeg vet ikke hvem som sier det.
Foreldrene mine spurte hvorfor jeg vil tilbringe livet
med å lete etter noe ingen visste at fantes.
-Hva svarte du? -Håp.
Det hørtes bra ut akkurat da.
Men innerst inne...
er tanken på at vi ikke er alene...
merkelig nok...
betryggende.
Jeg må gå nå.
Her.
Vi blir her noen netter til.
Om du føler for å prate...
er det bare å ta kontakt.
THORVALDSON - FORSKNINGSSKIP NORSKEHAVET
Tjuefem går ned for landing.
AA137 har nettopp landet.
Velkommen om bord, professor.
Kaptein.
Du er blitt eldre, Sigur.
Seks år eldre.
Du ser like ung ut, Jasper.
Kanskje jeg er eldet ferdig.
Jeg er overrasket over at du ble i nord.
Jeg har aldri likt varme.
Eller land.
Hei, Sigur.
Tina.
Skal vi gå under dekk?
Styr mot null-én-fire.
De burde komme til syne omtrent...
nå.
Sirsoe methanicola.
-Hva er det? -Bladrygger.
-Hvor lenge har de vært her? -I noen dager nå.
Jeg syntes du sa de dekket 50 kvadratmeter.
Det gjorde de, da vi først fant dem.
-Sikker på at vi er på samme sted? -Jeg skal dobbeltsjekke.
Nøyaktig samme sted.
Kan du zoome inn?
-Hva gjør de? -De spiser.
-Hva spiser de? -Ser du de brune partiene?
Det er mikrobematter som bladryggene spiser.
De hvite partiene er frossent metan.
Har dere videopptak fra det første dykket?
-Ja. -Det vil jeg se.
Jeg ber noen ordne det.
Skru opp lyden.
-Hva skjedde? -Iblant får vi interferens.
Når kabelen bøyes.
Ta bilde nå.
Bilde.
Takk.
Bilde.
-Kan du laste opp disse? -Alle sammen?
Ja takk.
Vil du ha den ære?
Denne fant du ikke i kantinen.
Tenkte den ville gjøre maten lettere å svelge.
Du hadde noe du ville vise meg?
Det forekommer bladryggarter så langt nord, men...
ingen av dem har tenner eller slike mandibler.
Og det er ikke alt.
Bladrygger gyter ved utsondring.
De spruter milliarder av sædceller og egg ut i vannet.
Og de få eggene som blir befruktet, klekkes ikke på flere uker.
Vi kjenner ikke til noen art som kan formere seg raskt nok til
å dekke et så stort område på få dager.
Dessuten er de større.
Nesten dobbelt så store som de dere så for noen dager siden.
Jeg vet dette ikke er det du ville høre, men...
jeg tror vi trygt kan anta at vi har oppdaget en ny art.
Og i så fall...
oppkaller jeg den etter deg.
Se det som en...
avskjedsgave fra en gammel venn.
Jeg gir deg navnene på noen eksperter så du kan følge det opp.
-Jeg vil helst jobbe med deg. -Tina.
Det blir ikke som sist.
-Jeg lover. -Jo, det blir det. For det...
I så fall hadde jeg ikke ringt deg.
Du ringte meg fordi du trenger meg.
Hovestad Energy trenger meg.
Det gjør vi. Men det betyr ikke...
Regjeringen åpner opp 50 nye felt i Norskehavet.
For å lete etter olje, naturgass og mineraler
som ingen kan gjøre noe med
uten grønt lys fra miljøverngruppene
som puster Hovestad i nakken.
Derfor vil du ha navnet mitt med i ekspertutvalget du konsulterte.
Vi gjør alt riktig denne gangen.
-Du sier det, men... -Jeg mener det.
Hvis vi finner noe som viser seg å være sårbart for miljøendringer,
skriver jeg det i rapporten min.
Ingenting blir slettet eller gjemt blant fotnotene.
Og om det ødelegger Hovestads planer?
Det blir fremdeles med i rapporten.
Greit. Men denne gangen, når du...
skriver rapporten din, før du leverer den inn,
vil jeg signere den. Hver eneste side.
Greit.
Hvor lenge varte testen?
Litt over ett døgn.
Som dere ser, har de spist seg rett gjennom mikrobematten
og så fortsatt inn i isen.
Det forklarer at de har tenner og store mandibler.
Men ikke hvorfor de spiste seg gjennom mikrobematten.
Det er ikke noe næring i isen.
Uansett fortsatte de til de ble kvalt.
Hvordan har det seg?
Enkelte arter utviser selvdestruktiv atferd.
Iblant er det for å begrense bestanden,
at de ofrer seg for resten, men jeg tror ikke det er tilfelle.
Nei. Vi sjekket bakteriens reproduksjonsrate.
Det formerer seg raskere enn noen kjent bakterie.
Dere har visst snublet over en ny bladryggart.
Og dessuten en ny bakteriestamme.
Midt i Hovestads felt i Norskehavet.
Skriv ned alle funnene og send rapporten til...
Til meg.
Med Sigur i kopi.
Jeg informerer relevant personell ved Hovestad.
Hvor kan jeg ringe fra?
Bruk kontoret mitt.
Hva tror du de vil si?
Hvem? Hovestad?
Det er ikke så mye de kan si.
Det er en ny art. Et ubestridelig faktum.
Informasjonen er et faktum, men hva de gjør med den
er en annen sak.
Det har du rett i.
Dessverre er det ikke opp til meg.
Så det er det hele?
Du... leverer rapporten din,
får utbetalt lønnen din og... går videre?
-Det holder nå, Rahim. -Nei da, det går bra.
Hva om du kjemper dine kamper slik du mener er rett,
så gjør jeg det på min måte.
Takk, Katherina. Og husk endelig å...
sende meg rapporten.
-Ja visst. -Fint.
Du har rett til å ha dine egne meninger.
Men du har ikke rett til
å fornærme noen som samarbeider med instituttet.
Vil du utfordre dr. Johanson?
Dra til Trondheim.
Gå til en av forelesningene hans, og når han åpner for spørsmål, spør.
Frem til da tiltaler du ham med respekt.
HOVESTAD ENERGY BERGEN - NORGE
-Så hva gjør vi med dem? -Gjør med dem?
Disse dyrene. Hva gjør vi med dem?
Dere retter dere etter norsk regelverk angående miljøpåvirkning
ved boring etter olje og gass.
Det vi spør deg om, dr. Johanson,
er om det er noe vi kan gjøre for å fremskynde prosessen.
Nå antar jeg at dere ønsker å gjøre dette etter boken...
Noe jeg forsikret dr. Johanson om at vi gjør.
Hvorvidt dere må legge ned virksomheten
avhenger av artens utbredelse.
Dersom den dekker et større område enn det deres virksomhet påvirker,
ser jeg ingen større risiko for tap av biodiversitet, så da...
kan dere fortsette.
Det er uproblematisk.
Imidlertid...
Om det ikke er tilfelle,
må dere avbryte.
Og derfor må vi ut igjen for å sjekke.
Vi må se på spredningen, ta flere prøver fra bunnen.
Det virker som disse dyrene volder seg selv mye mer skade
enn noe vi kan påføre dem.
Jeg prøver ikke å stoppe deg, Aaren.
Jeg gjør det du ansatte meg for å gjøre:
Å se til at vi gjør ting
på en så miljømessig ansvarlig måte som mulig.
Kaptein Alban sa vi kan hyre Thorvaldson en uke eller to til.
Jo før vi drar ut dit igjen, jo før vet vi omfanget av problemet.
Greit. Og Aaren?
Jeg vil du skal bli med.
Med glede.
Et ekstra par hender kommer nok godt med.
Ja visst.
Jeg ser frem til å ha deg med om bord.
Aaren er akkurat slik jeg husker ham.
Verre, vil jeg si. Hva med Erika?
-Hun er bedre. -Til hva?
Å si noe uten å si noe som helst.
Trenger du skyss?
Jeg blir hentet.
Ja vel. Da...
Da ses vi der ute.
-Ja. -Ja?
-Vi ses der ute. -Det gjør vi.
-Gikk alt bra? -Ja.
Var det noen andre som ikke kom i dag?
En av lærlingene.
Har du hørt fra henne?
Har du adressen?
Jeg vil se til henne.
Ja, på kontoret.
Kan jeg også få en kopi av gårdagens bordreservasjoner?
Så jeg kan sjekke om noen andre er blitt syke?
Det må ha vært hummeren.
Hummeren?
Kjøkkensjefen, Monsieur Bouquillon, skulle tilberede den, og den...
-Hva skjedde? -Den bare... eksploderte.
Hva skjedde med hummeren?
Gilberto vasket bort sølet,
og lærlingen, Alaina, kastet hummeren.
Hvor?
I avfallskvernen.
Gilberto... er han...
Han er i gode hender, jeg lover.
Oksygen og adrenalin, nå!
Hold ham nede!
Alaina?
Er det noen hjemme?
-Ja? -Cécile?
-Hvor er du? -Hjemme hos lærlingen.
Gilberto døde.
Cécile?
Cécile, er du der?
Leon Anawak, Vancouver Island Marine Institute.
Jeg skal møte Clive Roberts.
Slipp ham inn!
For atten dager siden
var alt i skjønneste orden.
Vi ankom canadisk farvann i går.
Ingenting var uvanlig.
Men så... mistet jeg kontroll.
Skipet ble umulig å styre.
Gikk strømmen?
Nei. Vi hadde strøm.
Roret... virket ikke.
Det satt fast.
Slepebåter kom og festet slepetau.
Jeg så...
en skygge.
Under vannet.
Den skjøt fart rett mot oss og slepebåtene.
Skyggen nærmet seg...
og så dukket den ned igjen.
Den forsvant.
Og...
så kom den opp.
Ut av vannet.
En knølhval...
landet oppå slepebåten.
Og en andre knølhval...
landet på en annen slepebåt.
Så du andre hvaler?
Så du noen unger? Små hvaler?
Nei.
Bare to store.
Hvorfor spurte du om unger?
Hvaler kan angripe skip for å beskytte ungene sine.
Eller i paringstiden.
Men... de parer seg ikke i disse farvannene.
Vi har hørt om andre hendelser langs kysten, og i USA også.
Det er et mareritt. En kø av skip som venter på å legge til kai.
Vi prøver å få tillatelse til å sende
noen fraktskip til Prince Rupert.
Ikke rart roret satt fast.
Jeg har aldri sett så mange muslinger.
Kaptein Nakamura fortalte meg
at skroget var rent da de la ut fra Tokyo.
Kan jeg...
Vi har nok å ta av.
Ok, senk den ned!
Sakte.
Litt til.
-Hei. -Hei.
714 meter.
De er blitt større.
Mye større.
Klar til å starte, kaptein.
Hva er i veien?
Boret har gått gjennom.
Jeg går på broen.
Da kjerneboret penetrerte havbunnen,
ble metangass frigjort.
Oljeplattformer opplever iblant
ukontrollert utslipp av råolje når trykket ikke blir kontrollert.
Hadde dere vært på et mindre skip,
kunne dere ha forlist.
Professor Lehman...
Jeg har det på skjermen.
Vi så på kjerneprøven deres,
for å finne ut hvorfor boret gikk gjennom havbunnen.
Men denne gangen...
testet vi over lengre tid.
Vi oppdaget at hullene i isen
ble dypere selv etter at bladryggene var døde.
Hvis det ikke er dem,
er det noe annet som spiser seg gjennom isen?
Det er det.
-Bakteriene. -Ja.
Om ingenting stopper dem, hvor dypt kan de nå?
Helt til bunns, vil jeg tro.
Metanutslippet er minimalt.
Det vil aldri nå atmosfæren.
Så vi trenger ikke bekymre oss for drivhuseffekt.
Men med tanke på reproduksjonsraten
er det nok verdt å sjekke om det er noen andre
som har funnet samme art.
-Vær så god. -Takk.
Bare hyggelig.
Er alt i orden?
Ja...
Jeg innså bare ikke hvor nære på det var.
Ikke jeg heller.
Det holdes en konferanse i Genève i morgen,
i regi av International Energy Council.
Jeg skulle ikke dit, men etter det Katherina sa...
Det kan være en mulighet til å finne ut om noen
har sett arten før.
Ja.
Du bør dra dit.
Jeg håpet du ville bli med.
Jeg har... ganske mange forelesninger neste semester.
Og jeg har vært borte mer enn jeg burde.
Vi rekker å reise tilbake samme dag.
-Eller dagen etter. -Tina.
Jeg jobber for Hovestad.
Folk vil ikke åpne seg like lett for meg.
Du hørte hva Katherina sa.
Et mindre skip ville ha sunket.
Jeg kjenner en som kan finne ut...
hva, om noe, noen har oppdaget.
Én dag.
Jeg ordner alt.
Takk skal du ha.
Ok, det får holde.
Jeg trenger frisk luft og mat. Og en drink.
Drinken først.
Kommer du?
Om fem minutter.
Ses der oppe.
-Vær så god. -Herlig, takk.
-Og denne. -Takk.
Litt tung kost for en fredagskveld?
Hva kan jeg si? Jeg koser meg.
Du kan sette deg,
men en krevende professor venter på dataene mine.
Låter fristende, men jeg lar deg være i fred.
Men om du vil prate litt over en drink, er jeg der borte.
-Fem minutter. -Den er god.
-Skål. -Skål.
Gratulerer med dagen!
Takk for beskjeden, Charlie.
Tretti!
Hvordan skjedde det?
Skulle ønske du var her for å gjøre det lettere.
Vi kunne gjenopplevd fjorårets ville eventyr.
Eller kanskje ikke, når jeg tenker meg om.
Uansett...
Jeg håper grunnen til at du ikke svarer er
at du er med han kjekkasen fra båten.
Savner deg.
Tekst: Ingvild Andersen plint.com