Moren min pleide å si at å legge seg til å sove er et vågesprang.
Sjelene våre vandrer når vi drømmer, eller det sa hun.
Og hvis vi sier fram vår fromhet,
vil sjelene finne veien tilbake før vi våkner.
Å stå opp fra barnesengen er et sprang. Og å forlate hjemmets bekvemmeligheter.
For noen er det å sette seil, kaste oss ut i tomrommet.
Vi sender meldinger ut i rommet, og håper noen vil svare,
og ber om å finne en trygg havn over horisonten.
Anacreon og Thespis,
dere har kjempet mot hverandre så lenge
at fiendtlighetens opprinnelse nesten er irrelevant.
Vi har legitime grunner til hatet.
Det første forræderi og tusen grusomheter etterpå.
Ingen vet hva som virkelig skjedde den natten.
Det første forræderi.
En thespinsk konge nygift med en anacreonsk jegerinne.
De to stigende maktene i De ytre regioner forent i ekteskap.
Skal du lære oss vår egen historie nå, døde mann?
Den thespinske kjøteren kuttet strupen hennes i brudesengen.
Det sier legenden.
Påstår du at historien vår er feil?
Historien skrives av seierherren, og det virker ikke som noen av dere vinner.
Det var et vitne.
Det eneste vitnet, en anacreonsk tjenestepike som forklarte
at kong Throy un Thark ble full bryllupsnatten
og myrdet jegerinnen deres under et raseriutbrudd.
Tjenestepiken løy.
Grunnen til løgnen er relevant.
På sitt dødsleie kom tjenestepiken med en tilståelse.
Den virkelige morderen var Cleon II.
Den første klonen i Det genetiske dynasti forsto
at en plan kunne ha ringvirkninger over flere generasjoner.
Han så hvor den nye alliansen kunne føre,
så han fikk skyggemesteren sin til å forføre tjenestepiken, dope de nygifte,
myrde jegerinnen deres og kaste skylden på kongen deres.
Hvorfor kjempe mot to nye kongeriker
når du kan utnytte rasemotsetningene deres og få dem til å kjempe mot hverandre?
Klonene narret dere.
Men i dag, takket være Stiftelsen,
kan vi lime sammen det Imperiet har ødelagt.
Nei. Vi vil ikke forenes med dem nå, uansett hvordan det startet.
Og selv om vi gjorde det, er Imperiet for sterkt.
Nå har dere Invictus.
Invictus er bare ett skip.
Ett skip kan være det første av mange.
Hvis begge folkene vil legge til side hat til fordel for styrke,
som de stakkars nygifte gjorde,
vil dere finne de nødvendige ferdighetene til å bygge flere skip.
For at planen skal lykkes, trenger Stiftelsen tre pilarer,
akkurat som en krakk trenger tre bein.
Den trenger alle barna i De ytre regioner.
Det var sånn jeg laget det.
Så, Hari, du visste at Invictus ville bli funnet?
Hallo, Mari. Godt å se deg igjen.
Hvor er Gaal?
Hun kom seg aldri til Terminus.
Og du er?
Salvor Hardin.
Maris datter.
Det var jeg som åpnet Hvelvet
og kjempet det pokkers skipet med meg hjem.
Vel, Salvor Hardin, jeg skylder deg visst en takk.
Når det gjelder mysteriet med Invictus,
var dets tilsynekomst en av de første testene jeg ga de prediktive modellene.
Der andre så kaos, så jeg et mønster.
Jeg forstår ikke. Vi er ikke revolusjonære.
-Det sa du selv under rettssaken. -Jeg kan ha løyet om det.
Jeg er takknemlig, broder Dusk.
For at jeg reddet dynastiet fra infiltrering?
Jeg lurer på, Day, hvis du hadde blitt på Trantor og ikke hadde reist til Møy,
ville du ha merket forskjellene hans?
Du og jeg er den samme. Jeg må tro at jeg ville det.
Det viktigste spørsmålet er hva vi gjør nå.
Du vet hva vi må gjøre.
Ut.
Vi undersøker fortsatt den eksakte metodikken,
men de korrumperte tilsynelatende nanopartiklene dine for en tid siden.
Du er ikke en av oss.
DNA-et ditt er blitt forandret på et dusin måter.
Du ser ut som oss.
Du høres ut som oss, men…
Hvor lenge har du visst det?
At jeg er annerledes?
Jeg pleide å snike meg bort og se hologrammer av at dere spiste frokost,
sittende i tronerommet.
Jeg talte hvor ofte dere smilte til undersåttene,
om dere satt med hendene samlet eller skilt,
hvor ofte dere drakk fra koppen under måltider.
Jeg visste selv da at jeg ikke var som dere.
Men jeg ville være det.
Hva vil du gjøre?
Du konspirerte med opprørere.
Jeg konspirerte ikke.
Du avslørte hemmelighetene dine til fiender og rømte.
-Hun lurte meg. -Hun hadde fotfeste i hjertet ditt.
Og hvem skapte det fotfestet? Se på oss!
Vi har ingen mødre, ingen tanter, ingen onkler.
Vi har sex med konkubiner, hvis minner slettes når vi forlater dem.
Har du aldri lengtet etter å dra herfra?
Har du aldri følt deg kvalt av vekten av våre stamfedre?
Kan du ærlig si at alt du har ønsket deg
var å være en brikke i en lang, lang rekke av oss
som lever ut et manuskript skrevet for århundrer siden?
Hele livet har jeg villet kalle deg "far".
Men du er ikke faren min.
Vi er ikke engang mennesker, Day.
Vi er bare… ekko av den første Cleon.
Så er et korrumpert ekko mer originalt enn et perfekt et?
Eller svinner det hen til ingenting?
Så konserveringen, alt vi har gjort her,
har vært uten grunn?
Ikke uten grunn, Mari. Tiden her på Terminus har ikke vært bortkastet.
Jeg fikk dere ut av Imperiets grep.
Det herdet dere.
Men Stiftelsen handlet aldri om å konservere kunnskaper.
Det var om å konservere mennesker.
Dere, de første bosetterne,
har egenskaper som er viktige for å så frøene til en ny sivilisasjon.
Og dere, anacreoner og thespiner, er de fullendte overlevende.
Overlatt til historien av Imperiet, men likevel,
sammen representerer dere framtiden.
Menneskerasen er en historie i stadig utvikling,
fortalt gjennom tusener av år av et uendelig antall stemmer.
Men i lang tid
har det koret blitt kvalt og stille visket ut.
For under Det genetiske dynasti er det rom for bare én historie.
Én stemme.
Vi kan ikke bli de vi må bli hvis Imperiet får vedvare.
Den veien leder til tilintetgjøring av menneskerasen.
Selv om vi omfavner denne skjebnen din, vil Imperiet være her i løpet av uker.
Han har rett. De undersøkte allerede kommunikasjonsbøyen.
Det er et tidsspørsmål før de sender forsterkninger.
Imperiet kommer ikke. Ikke ennå. Ikke hvis de tror dere er døde allerede.
Ta Invictus til den andre enden av stjernen deres,
aktiver kvantemotoren, men bli værende i underrommet.
Energiavtrykket vil lyse opp som et megabluss.
-Et megabluss ville utslettet alt liv. -Imperiet består av titusener av planeter.
En farlig stjerne med døde planeter i en fjern avkrok av galaksen
vil ikke føre til flere undersøkelser selv om Stiftelsen har eksistert der.
Det kan fungere. Det kan det.
Så lenge vi ikke går utenfor De ytre regioner,
vil vi være usynlige for dem.
Vi vil være fri.
Dere vil være fri
til å ta dere god tid, til å bygge, til å bli de dere vil bli.
Så er du spøkelset?
Jeg er vel det.
-Hvordan er det å dø? -Keir.
Hva? Jeg vil vite det.
Så du noe?
Det er komplekse spørsmål.
Så svar på et enkelt et. Hvordan kom du deg hit?
Hva heter du, gutt?
Poly. Poly Verisof.
Vel, Poly Verisof, like før jeg døde,
svelget jeg en pille med millioner av selvreproduserende molekylære maskiner.
I henhold til dødsdirektivet mitt ble kisten min sendt ut i verdensrommet.
Maskinene begynte å bryte ned kroppsvevet mitt
til alle bestanddelene.
Så resirkulerte maskinene delene,
og hentet opp flere materialer, is, mikrometeroider og så videre,
og bygget opp Hvelvets interne rammeverk.
Sier du at Hvelvet ikke er graven din? Hvelvet er deg?
Du har vært på Terminus hele tiden og holdt øye med oss?
Nei. Det ville ikke vært klokt av meg å være sansende så lenge.
Den slags isolasjon kan ødelegge selv de sterkeste sinn.
Nei, vekkelsesprosessen ble utløst av anacreonerne.
Da nullfeltet ekspanderte.
Det tar tid å gjenoppbygge bevissthet, Salvor.
Nullfeltet er bare en del av Hvelvets automatiske forsvarssystem.
Får vi se deg igjen?
Jeg går ut fra det, Poly.
Dette er ikke Stiftelsens første krise, og det blir ikke den siste.
Dere har kjøpt dere tid, men krig mot Imperiet er uunngåelig.
I mellomtiden må dere huske denne dagen. Husk hva vi kjemper for.
Jeg vet at tusen år kan virke som en evighet,
men det er et øyeblikk når det måles mot hele menneskets historie,
og kan så lett gli mellom fingrene våre om vi ikke er på vakt.
Vent. Er det alt? Er det alt vi får?
Jeg har gitt dere det dere trenger.
Hva med synene du har sendt meg?
Synene?
Ja.
Spøkelset. Du har snakket til meg siden jeg var barn.
Og jeg hadde disse synene. Jeg så deg på Trantor, på det langsomme skipet.
De ledet meg. Du hjalp meg å løse krisen.
Besynderlig.
Vel, Salvor Hardin,
uansett hvilke budskap du har fått,
forsikrer jeg at de ikke kom fra meg.
Gå en tur med meg.
Jeg vet at folk hater meg, ser på meg som ond.
Men det er min avsondring, min likegyldighet til lidelser,
som lar meg herske effektivt.
Galaksen er så kolossal,
og problemene er så store
at jeg må lukke øynene for individene.
Se der.
Det er en underlig byrde ikke å få bære noen byrde.
Brødrene mine og jeg bytter på fordi vi er en familie.
Og vi elsker hverandre på vår egen måte.
Du synes nok det er vanskelig å tro.
Tenker du noen gang på ettermælet ditt, Azura?
Det du etterlater når du er borte?
Som barn ville jeg være bedre enn Cleon-ene før meg.
Smartere, modigere, mer blendene i lovene jeg bestemte.
Men da jeg ble mer moden, utviklet ambisjonene seg.
Jeg ville ikke lenger være best.
Jeg ville være den samme. Forutsigbart mot, forutsigbare lover.
Og jeg ville at sønnen min skulle være lik. En ny Cleon. Helt Cleon.
Han er ikke sønnen din.
Selvfølgelig er han det.
Han er broren min. Han er også sønnen min.
Jeg vugget ham som barn.
Jeg kultiverte ham, akkurat som du har stelt plantene i hagen.
Det er en mektig ting å ta seg av et liv.
Hvorfor forteller du meg dette?
For av alle galaksens innbyggere…
…skiller du deg ut ved å ha stjålet mitt personlige ettermæle.
Noe som fører meg til ditt ettermæle.
Jeg vet at du ikke er arkitekten bak kuppet, men du er dets ansikt.
Ansiktet som knuste min sønns hjerte.
Vi har sporet familietreet ditt tilbake til dine tippoldeforeldre
og identifisert alle levende etterkommere av disse 16 individene.
Ikke bare direkte etterkommere, men alle tantene og onklene,
søskenbarn og tremenninger i ulike trinn eller ikke.
Vet du hvor mange mennesker vi fant?
Sju hundre og tolv.
Så fant vi vennene og elskerne dine, tidligere og nåværende.
Den første gutten du kysset, den unge kvinnen du ga møydommen til.
Lærerne og kollegene dine, til og med de her i slottshagen.
Vi lokaliserte deres foreldre og søsken. Rett og slett alle i din utvidede krets.
Det ble 839 personer til.
Totalt 1551 mennesker.
Det er antallet liv du har satt ditt preg på.
Kort sagt de som ville husket deg etter at du er borte.
Mens vi snakker,
er alle medlemmene av din personlige konstellasjon under vår overvåkning,
og en partikkelstråle er rettet mot hver hjernestamme.
På mitt signal vil alle slutte å eksistere.
Der.
Alle er borte.
Ettermælet ditt er visket ut, Azura.
Enhver bølge du klarte å sende ut i universet,
er blitt utslettet.
Du vil bli plassert i en automatisert celle og gitt næring intravenøst,
fastspent for å hindre selvskade.
Du vil bli sansesvøpt resten av livet.
Du vil aldri se, høre, lukte, smake eller berøre igjen.
Men du vil være bevisst.
Og du vil huske hva du har tatt fra meg.
Hari Seldon
så dette komme, og fortalte oss ikke noe.
Jeg trodde vi skulle la fallet gå sin gang.
Jeg trodde arbeidet vårt besto i å bygge en tidskapsel for framtidens overlevende.
Jeg trodde aldri at vi ville iverksette planen.
Tror du fortsatt at Imperiet vil kollapse?
Ja.
Tror du at menneskeheten kan få det bedre?
Ja. Ingen med vettet i behold vil at Imperiet fortsetter.
Så hva er forskjellen nå?
Forskjellen er at han ikke bare lot være å fortelle oss det, han løy.
Det er som da jeg tok deg med på forelesninger
og ga deg fargestifter til å ta notater.
Han ga oss liksomarbeid. Jeg trodde på ham.
Hvert ord.
Og han nappet teppet fra under føttene våre.
Hva tror du jeg føler?
-Det er leit at han ikke kjente deg. -Kjente meg.
Det er mer enn det.
Alle disse årene da jeg trodde spøkelset snakket til meg.
Jeg trodde at det var Hari,
og begynte å tro at jeg var spesiell.
Men om synene ikke kom fra ham, hvem kom de fra?
Ingen? Var det innbilning?
Du er spesiell, Salvor.
Nullfeltet.
Det du gjorde, hentet Invictus, det betydde alt.
Vi overlevde…
…mot alle odds.
Du hadde rett.
Vi må lage vår egen plan nå.
Jeg respekterte henne på en måte.
-Jeg beklager at det endte sånn. -Det gjør ikke jeg.
Ikke noe neste trekk, bare et siste. Var det ikke det du sa om henne?
Jeg prøvde bare å skremme dere.
Det fungerte, vokter.
Jeg ønsket det neste trekket for mitt barns skyld.
For over hundre år siden ble denne tilbudt keiseren i fred.
Jeg tilbyr den igjen…
…til deg.
Hun respekterte deg også på en måte.
Tar dere henne med til Anacreon?
Nei. Vi brakte Anacreon til henne.
Roten er en Tallyn-eik, det samme treet som buen er laget av.
Skogvokterne våre sier at den kan være sta nok til å slå rot her.
Vil du hjelpe meg?
Ja.
I månedene som fulgte,
tok De ytre regioners barn Haris ord til seg,
og satte til side hat til fordel for styrke.
Det krever mer kraft å bygge enn å brenne, og Hari ville at de skulle bygge.
Når det gjaldt Invictus,
ble Hugo Crast, av alle, dets kaptein.
Han brakte det til den bakre siden av stjernen deres,
og genererte et megabluss som gjorde at Stiftelsen ble fri.
Kaptein Crast.
-Poly. -Vokter.
Hvordan går det på Invictus?
Vi stabiliserte motorene, så vi springer ikke inn i en stjerne med det første.
Når kan vi bygge et nytt?
Atten måneder, ma'am.
-Liker du deg i rommet, Poly? -Ja.
-Og hvor lenge blir du på bakken, kaptein? -Fjorten lange timer, vokter.
Speilet på teleskopet mitt er litt skjevt.
Kan du hjelpe meg å justere det?
Jeg vet hva dere snakker om.
Kan du ikke være høflig og stikke av, da?
Stopp!
Vent.
Hvis det ikke er deg, hvem er det, Hari?
Jeg husker denne.
Det var favoritten din.
Du pleide å sove med den i sengen.
Hvis du hadde mareritt, sa han at du kunne blåse i den,
og spøkelsene ville fly sin vei.
Som oftest var det nok å holde den for å trøste deg.
Gudskjelov. Et barn med en fløyte er en prøvelse.
Han gjorde meg gal alle gangene jeg fant ham her ute
og han hadde sovnet mens han arbeidet.
Han var elendig da han begynte å lage dem.
Men etter noen hundre netter, fikk Abbas teken på det.
Han ville vært stolt. Du blir borgermester, fyller skoene hans.
Valget er bare en formalitet. Alle vet at du vil vinne.
Mamma, hvem er jenta fra vannplaneten?
På det langsomme skipet hadde vi et frøbank-program.
Det var ikke trygt å bære barn til termin i rommet,
så vi lagret eggene og embryoene som en sikkerhet for framtiden.
Jeg valgte et fra en kontroversiell donor.
Gaal Dornick.
Noen forandringer i fødselsdirektivet?
Vi ble litt kjent før hun ble borte. Hun hadde et enestående hode.
Og faren?
Raych Foss.
Jeg har sett dem begge som barn.
Gaal i kveld.
Og Raych…
…i starten av krisen.
Hei!
Hele tiden har jeg trodd at jeg levde ut Haris minner.
Men jeg levde ut deres.
Det gir mening nå, hvorfor jeg er så annerledes.
Jeg bar deg fram, Salvor. Du er fortsatt min datter.
Jeg vet det. Men jeg er deres datter også.
Gaal rømte i en cryo-pod. Hvor?
Det var tidlig under reisen vår. Det må ha vært et sted rundt Orion-grenen.
Jeg tror hun fortsatt er der ute.
Jeg tror det er hun som har kontaktet meg.
Jeg tror hun står bak alle instinktene mine.
Det var 40 lysår fra Terminus. Hvordan kan det være mulig?
Vet ikke, men det er henne.
Og hvis Gaal var spesiell, kan det forklare hvorfor jeg er det.
-Du har alltid vært trukket mot stjernene. -Ja, og nå vet vi hvorfor.
For det er noe som drar meg. Jeg må prøve å finne henne.
Jeg vet det, kjære. Og jeg vil at du skal det.
Men saken er at jeg må dra nå.
Om jeg ikke drar nå, får jeg aldri mot til det igjen.
Ta spøkelsesfløyta. Og noe annet.
Når du finner henne, gi henne denne.
Den var ment å være hennes.
Jeg beklager alt sammen.
Det er ingenting å tilgi, mamma.
Jeg var akkurat der jeg måtte være.
Beggar, våkne.
Tenkte nok du var her.
Pokker.
Du ville snike deg bort.
Jeg kjenner deg for godt.
Det var nok kysset på kinnet som gjorde det.
Jeg ville ikke at det skulle bli vondere enn nødvendig.
Kjærlighet gjør vondt.
Det forsto jeg da jeg måtte forlate Thespis så de andre kunne spise.
Og ingen kom etter meg.
Kommer du etter meg, da?
-Du kan bli med hvis du vil. -Jeg ville det om du virkelig ønsket det.
Men jeg har følelsen av at dette er noe du må gjøre alene.
Jeg visste at du ville la planeten riste deg av seg en dag.
Jeg trodde bare at jeg ville være med da.
Blir du sint senere?
Aldri.
Ta vare på planeten min.
Ta vare på skipet mitt.
Hun er ikke ditt skip lenger.
Det er ikke min planet.
Galaksen er et stort sted, Sal. Noen idé om hvor du skal begynne?
Jeg har en følelse.
Kom igjen. Dra nå.
Dra.
Kom igjen.
Adjø, Salvor Hardin.
Imperium.
Tiden er inne.
-Du hater meg sikkert. -Jeg kunne aldri hatet deg, Imperium.
-Jeg elsker deg. -Fordi du er programmert til det.
All kjærlighet er programmering, biologisk eller på annet vis.
Når en menneskemor ser inn i sin nyfødtes øyne,
synkroniseres hjernebølgene deres.
Imperium.
Legg av deg den høflige tonen. Du ble nesten slutten for oss.
Unnskyld, broder…
Du er ingen bror av meg eller Cleon I
eller noen annen Cleon som har trådt på dette gulvet.
Du er en misdannelse.
Og om jeg fikk det som jeg ville, hadde du vært aske alt.
Men som du påpekte,
er det en avgjørelse midttronen skal ta.
Da jeg var borte, reflekterte jeg mye over dynastiet vårt.
Jeg sovnet i én sektor av galaksen,
og våknet i en annen.
Det er et mirakel på alle måter,
folding av rom og tid.
Og så, på Møy,
møtte jeg pilegrimer som hadde arbeidet hele livet
bare for å gå i en spiral av salt
i håp om at de ville få et syn før de døde.
Jeg…
Vi ble utfordret av en kvinne som hevdet
at en sjel som ikke er i stand til å endres, er dømt til stagnasjon.
Jeg tror Seldon også mente noe lignende.
Seldon var en forfengelig bedrager.
Og likevel, broder…
Og likevel…
…vil en kvist som ikke kan bøyes, til slutt knekke.
Det er på tide at dynastiet bøyer seg.
Bare litt.
Er du gal?
Har spranget gjort deg forrykt?
Dette er grunnen til at du ikke skulle ha dratt.
Hele Imperiet er bygget på uforgjengelig uforanderlighet.
Hvis Galakserådet får vite
-at vår dynastiske tråd er brutt… -De får ikke vite det.
-…da er vi ferdige! -Vi kan lære av dette.
-Kanskje også dra nytte av litt… -Dra nytte?
-Demerzel. -Hvordan våger du?
-Du er blitt svak. -Ikke la dem drepe meg.
-Det skal jeg ikke. -Tøv!
Jeg vil heller dekantere en ny av dere enn å la den misdannelsen leve blant oss.
Det er min avgjørelse!
Ikke om det blir slutten for oss!
Psykohistorien forutså…
Psykohistorien?
Vi er Imperium. Historien bøyer seg for oss!
Nei!
Jeg er lojal, Imperium,
mot Det Cleonske dynasti over alt annet.
Nei.
Du kan ta deg av liket selv.
Jeg venter en ny inkarnert og forberedt innen frokost i morgen.
Hva er det? Snakk.
Opprørernes planer om å undergrave dynastiet
er mer omfattende enn vi først trodde.
Vi trodde den genetiske forandringen bare gjaldt Dawn,
at det ble gjort etter at han ble inkarnert.
Men etter omfattende testing, ser det ut til at de modifiserte selve kilden.
Så alle erstatningsklonene…
…er ikke lenger rene kopier.
Når skjedde dette?
Vi vet ikke nøyaktig.
Sier du at jeg selv er modifisert?
Muligens.
Ja.
Og Dusk?
Imperium blir undersøkt nå.
Takk, skyggemester.
Du kan gå.
138 ÅR SENERE
Går inn i synnaxisk luftrom.
GÅR INN I SYNNAXISK BANE
Start ny innreise.
Spenn fast for ny innreise.
Stå opp fra vuggen.
Forlate hjemmets komfort.
Ingen trygg havn.
86 982 283.
86 982 331…
86 982 341.
Bare et rop i mørket.
Er vi alene?
Og selv om vi ikke er det, vil noen bry seg om å svare?
Ok.
Forsvinn.
Hei. Kan du høre meg?
Det går bra.
Det går bra. Du er like hel.
Hva gjorde du der nede?
Displayet viste at du har vært i cryo i over et århundre.
Jeg krasjlandet.
Jeg lette etter noen.
Hvem?
Deg.
Hva?
Jeg heter Salvor Hardin.
Jeg er datteren din.
Denne tilhører deg.
Noen ganger hopper du.
Og noen ganger tar noen imot deg.
Tekst: Evy Hvidsten