Mana māte mēdza teikt, ka došanās gulēt ir lēciens nezināmajā.
Kamēr mēs sapņojam, mūsu dvēsele klaiņo - vismaz tā viņa teica.
Un, ja mēs skaitām lūgšanas,
mūsu dvēsele atradīs ceļu atpakaļ, iekams pamostamies.
Izrāpšanās no šūpuļa ir vēl viens lēciens.
Ērto māju pamešana - tāpat.
Dažiem tas ir ceļojuma sākums, mešanās tukšumā.
Mēs sūtām ziņas kosmosā un ceram, ka kāds atbildēs,
un lūdzamies, kaut aiz horizonta rastu drošu patvērumu.
Anakreonieši un tespisieši,
jūs jau tik sen cenšaties pārgrauzt cits citam rīkli,
ka jūsu naida izcelsmei gandrīz vairs nav nozīmes.
Mūsu naidam ir pamatots iemesls.
Pirmā Nodevība un tūkstoš briesmu darbu, kas tai sekoja.
Neviens īsti nezina, kas tonakt notika.
Pirmā Nodevība.
Tespisa karalis tikko salaulājies ar Anakreona mednieci.
Divas jaunās Tālo Apvidu varas savienotas laulībā.
Tu tagad mums mācīsi mūsu vēsturi, mirušais?
Tespisa suns viņu kāzu gultā pārgrieza viņai rīkli.
Tā vēsta leģenda.
Gribat teikt, ka mūsu vēsture ir kļūdaina?
Vēsturi raksta uzvarētājs, un nešķiet, ka kāds no jums būtu guvis uzvaru.
Bija lieciniece.
Vienīgā lieciniece, anakreoniešu istabene, kura liecināja,
ka karalis Trojs an Tārks kāzu vakarā piedzērās
un niknuma lēkmē noslepkavoja jūsu mednieci.
Istabene meloja.
Melu daba šeit nav svarīga.
Guļot uz nāves gultas, istabene atzinās.
Īstais slepkava bija Kleons II.
Pirmais ģenētiskās dinastijas klons, kurš saprata,
ka plāns var izvērsties vairāku mūžu garumā.
Viņš saprata, pie kā šī savienība varētu novest,
tāpēc lika savam ēnu pavēlniekam pavedināt istabeni, sazāļot jaunlaulātos,
noslepkavot jūsu mednieci un vainu uzvelt karalim.
Kāpēc cīnīties ar divām jaunām karalistēm,
ja var izmantot viņu savstarpējo naidu un izdarīt tā, lai viņi cīnās savā starpā?
Kloni jūs apmuļķoja.
Taču šodien, pateicoties Fondam,
mēs varētu salabot to, ko Impērija ir salauzusi.
Nē. Mēs ar viņiem neapvienosimies, lai kā tas viss būtu sācies.
Pat ja apvienotos, Impērija ir pārāk spēcīga.
Tagad jums ir Invictus.
Invictus ir tikai viens kuģis.
Viens kuģis var būt pirmais no daudziem.
Ja abas jūsu tautas atteiksies no naida par labu spēkam,
kā darīja nabaga jaunlaulātie,
jūs šeit atradīsiet prasmes, kas nepieciešamas, lai uzbūvētu citus kuģus.
Lai Plāns izdotos, Fondam ir vajadzīgi trīs pīlāri -
gluži kā ķeblim vajadzīgas trīs kājas.
Tam ir vajadzīgi visi Tālo Apvidu bērni.
Tā es esmu to radījis.
Tātad, Hari, jūs zinājāt, ka tiks atrasts Invictus?
Sveika, Mari. Prieks jūs atkal redzēt.
Kur ir Gāla?
Viņa līdz Terminam nemaz netika.
Un jūs būtu?
Salvora Hārdina.
Mari meita.
Es atvēru Seifu
un atvedu to nolādēto kuģi līdz mūsu namdurvīm.
Nu ko, Salvora Hārdina, šķiet, ka jāizsaka pateicība.
Runājot par Invictus noslēpumu -
tā uzrašanās bija pirmais pārbaudījums maniem paredzēšanas modeļiem.
Kur citi redzēja haosu, es ieraudzīju sistēmu.
Es nesaprotu. Mēs neesam revolucionāri.
Tiesā jūs pats tā teicāt.
Nu, par to es varētu būt samelojis.
Esmu pateicīgs, brāli Riet.
Ka izglābu mūsu dinastiju no iefiltrēšanās?
Nez, Zenīt, ja tu būtu palicis uz Trantora, nevis lidojis uz Jaunavu,
vai tu būtu pamanījis viņa atšķirības?
Mēs abi esam vienādi. Jādomā, ka būtu.
Daudz svarīgāks ir jautājums: ko darīt tālāk?
Tu zini, kas mums jādara.
Laukā!
Mēs vēl skaidrojam, kāda metode izmantota,
taču laikam viņi tavu nanodaļiņu režīmu sabojāja jau sen.
Tu neesi viens no mums.
Tavā DNS veikts ducis izmaiņu.
Tu izskaties kā mēs.
Izklausies kā mēs, bet...
Cik sen tu jau zināji?
Ka esmu atšķirīgs?
Es mēdzu nozust un skatīties tavas hologrammas.
Kā tu ēd brokastis,
kā sēdi troņa zālē.
Es skaitīju, cik bieži tu uzsmaidi pavalstniekiem,
vai sēdi ar saliktām rokām vai atvērtām,
cik bieži maltītes laikā iedzēri no kausa.
Es jau tad zināju, ka neesmu tev līdzīgs.
Bet es gribēju tāds būt.
Ko tu darīsi?
Tu sazvērējies ar dumpiniekiem.
Es nesazvērējos.
Tu uzticēji noslēpumus ienaidniekiem un aizbēgi no pils.
-Viņa mani apmānīja! -Jo biji ielaidis viņu savā sirdī!
Un kāpēc tas notika?
Paskaties uz mums!
Mums nav ne māšu, ne tanšu, ne tēvoču.
Mēs guļam ar konkubīnēm, kurām izdzēš atmiņu, tikko viņas pametam!
Tu nekad neesi vēlējies pamest šo vietu?
Nekad neesi sajutis, kā mūs smacē mūsu priekšteči?
Vai tu vari godīgi apgalvot, ka neesi vēlējies neko citu
kā būt posms garumgarā mūsu ķēdē
un izdzīvot pirms daudziem gadsimtiem sarakstītu scenāriju?
Visu mūžu esmu gribējis tevi nosaukt par savu tēvu.
Bet tu neesi mans tēvs.
Mēs pat cilvēki neesam, Zenīt.
Mēs esam tikai... pirmā Kleona atbalsis.
Vai sabojāta atbalss ir oriģinālāka par ideālu?
Vai arī tā izgaist nebūtībā?
Tātad uzraudzība, viss, ko esam te darījuši, ir bijis velti?
Ne jau velti, Mari.
Uz Termina pavadītais laiks nav nomests zemē.
Tas ļāva izkļūt no Impērijas tvēriena. Norūdīja jūs.
Taču Fonda uzdevums nekad nav bijis vākt zināšanas.
Uzdevums bija vākt cilvēkus.
Jums, pirmatbraucējiem,
piemīt īpašības, kas ir vitāli svarīgas, lai radītu jaunas civilizācijas iedīgļus.
Un jūs, anakreonieši un tespisieši, esat izdzīvotāji ar pieredzi.
Impērija jūs norakstījusi vēsturei, tomēr...
kopā jūs pārstāvat nākotni.
Cilvēce ir mūžam mainīgs stāsts,
kuru gadu tūkstošiem stāstījušas neskaitāmas balsis.
Taču nu jau ilgu laiku šis koris ir apklusināts un nemanāmi iznīdēts.
Jo ģenētiskās dinastijas pasaulē vietas pietiek tikai vienam stāstam.
Vienai balsij.
Mēs nevaram kļūt par to, par ko mums jākļūst, ja Impērijai būs ļauts pastāvēt.
Tas ceļš ved uz cilvēces iznīcību.
Pat ja pieņemtu jūsu piedāvāto likteni, Impērija būs klāt pāris nedēļu laikā.
Viņam taisnība. Viņi jau izmeklēja komunikāciju bojas lietu.
Papildspēku ierašanās ir tikai laika jautājums.
Impērijas spēki neieradīsies. Vēl ne - ja domās, ka jūs jau esat miruši.
Aizvediet Invictus uz jūsu zvaigznes tālāko malu,
iedarbiniet kvantu dzini, taču saglabājiet atrašanās vietu subtelpā.
Radītā enerģija uzrādītos kā megauzliesmojums.
Tas iznīcinātu dzīvību visā sistēmā.
Impērija sastāv no desmitiem tūkstošu pasauļu.
Bīstama zvaigzne ar mirušām planētām attālā galaktikas nostūrī -
to neatmaksātos izmeklēt, pat ja savulaik tur atradies Fonds.
Tas varētu izdoties. Varētu.
Ja vien neaizklīdīsim prom no Tālajiem Apvidiem,
būsim viņiem neredzami.
Mēs būtu brīvi.
Jūs būtu brīvi.
Jūs varētu nogaidīt, radīt, kļūt par tiem, par ko jums jākļūst.
Klau, vai tu esi tas rēgs?
Laikam esmu gan.
-Kā tas ir - nomirt? -Kīr!
Kas ir? Es gribu zināt.
Tu kaut ko redzēji?
Tie ir sarežģīti jautājumi.
Tad atbildi uz vienu vienkāršu. Kā tu te nokļuvi?
Kā tevi sauc, puisīt?
Polijs. Polijs Verisofs.
Redz, Polij Verisof, neilgi pirms nāves
es noriju tableti, kurā bija miljoniem pašreplicējošu molekulāro mašīnu.
Ievērojot manu nāves direktīvu, manu zārku izšāva kosmosā.
Šīs mašīnas sāka sadalīt manus audus elementos.
Tad mašīnas šos elementus izmantoja atkārtoti
un savāca vēl papildu materiālus - ledu, mikrometeroītus un tā tālāk -,
un izveidoja Seifa iekšējo karkasu.
Gribat teikt, ka Seifs nav tikai jūsu kaps?
Seifs esat jūs pats?
Jūs visu šo laiku bijāt uz Termina un mūs vērojāt?
Nē. Būt visu šo laiku pie apziņas nebūtu saprātīgi.
Tāda izolācija var sagraut pat visspēcīgākos prātus.
Nē, manu atmošanos izraisīja anakreoniešu ierašanās.
Kad sāka izplesties nulles lauks.
Lai atjaunotu apziņu, ir vajadzīgs laiks, Salvora.
Nulles lauks ir tikai daļa no Seifa aizsardzības sistēmas.
Vai mēs tevi vēl redzēsim?
Domāju gan, Polij.
Šī nav Fonda pirmā krīze un nebūs arī pēdējā.
Jūs tikāt pie atelpas, taču karš ar Impēriju ir neizbēgams.
Tikmēr atcerieties šo dienu, atcerieties, uz ko mēs tiecamies.
Zinu, ka tūkstoš gadi var šķist vesela mūžība,
taču, salīdzinot ar cilvēces vēsturi, tas ir viens acumirklis,
kas viegli var izslīdēt mums no pirkstiem, ja nebūsim modri.
Nē, pagaidiet! Un tas ir viss? Tik vien mums pienākas?
Esmu jums devis visu vajadzīgo.
Bet kā tad tās vīzijas, kuras man sūtījāt?
Vīzijas?
Jā.
Rēgs. Jūs ar mani runājat kopš manas bērnības.
Un es redzēju vīzijas.
Es redzēju jūs uz Trantora, uz lēnā kuģa.
Tās mani vadīja. Jūs palīdzējāt man pārvarēt krīzi.
Interesanti.
Nu, Salvora Hārdina,
lai kādas vēstis jūs būtu saņēmusi,
ticiet man, tās neesmu sūtījis es.
Nāc man līdzi.
Zinu, ka cilvēki man ienīst, uzskata par ļaunu.
Taču tieši mana atsvešinātība,
mana vienaldzība pret ciešanām
ļauj man efektīvi valdīt.
Galaktika ir tik plaša,
problēmas tik lielas,
ka man jāpiever acis uz indivīda ciešanām.
Paskaties.
Tā ir savāda nasta - nedrīkstēt dzīvot ar nastu.
Mēs ar brāļiem to dalām, jo esam ģimene.
Un savā veidā mēs cits citu mīlam.
Tev tam noteikti ir grūti noticēt.
Vai esi kādreiz iedomājusies par savu mantojumu, Azura?
Par to, kas paliks pēc tevis.
Bērnībā es gribēju būt labāks par Kleoniem, kas bijuši pirms manis.
Gudrāks, drosmīgāks, žilbinošāks savā taisnīgumā.
Taču līdz ar briedumu mani mērķi mainījās.
Es vairs negribēju būt vislabākais.
Es gribēju būt tāds pats. Paredzami drosmīgs, paredzami taisnīgs.
Gribēju, lai tāds pats ir arī mans dēls. Vēl viens Kleons. Kleona kopija.
Viņš nav jūsu dēls.
Protams, ir.
Viņš ir mans brālis. Viņš ir arī mans dēls.
Es viņu mazu šūpoju.
Es audzēju viņu tāpat, kā tu audzēji augus šajā dārzā.
Tā ir liela lieta - rūpēties par dzīvību.
Kāpēc jūs man to visu stāstāt?
Tāpēc, ka no visiem galaktikas pilsoņiem...
tu vienīgā izcelies ar to, ka esi man atņēmusi manis paša mantojumu.
Te mēs nonākam pie tava mantojuma.
Zinu, ka neesi šīs sazvērestības radītāja, taču tu esi tās seja.
Seja, kas salauza mana dēla sirdi.
Mēs izpētījām tavu ciltskoku līdz pat taviem vecvecvecvecākiem.
Tad apzinājām visus šo 16 cilvēku dzīvos pēctečus.
Ne tikai tiešos pēctečus, bet arī tantes un tēvočus,
pirmās un otrās pakāpes brālēnus un māsīcas.
Vai zini, cik cilvēku mēs atklājām?
712.
Tad uzmeklējām visus tavus draugus un mīlniekus - bijušos un esošos.
Pirmo puisi, kuru noskūpstīji, jauno sievieti, kurai atdevi nevainību.
Tavus skolotājus un darbabiedrus, pat tos, kuri strādā pilī.
Uzmeklējām viņu vecākus, brāļus un māsas. Būtībā visus tavā orbītā.
Tur sanāca vēl 839 personas.
1551 cilvēks.
Tās ir visas dzīves, kurās esi atstājusi pamanāmu nospiedumu.
Īsāk sakot, visi, kas tevi atcerētos, kad tevis vairs nebūs.
Šajā pašā brīdī
visi tava personiskā zvaigznāja locekļi tiek novēroti,
uz katra smadzeņu stumbru notēmēts elementārdaļiņu stars.
Pēc mana signāla viņi pārstās eksistēt.
Lūk.
Visi miruši.
Tavs mantojums ir izdzēsts, Azura.
Tie sīkie vilnīši, kurus tava eksistence Visumā bija pamanījusies radīt,
ir apturēti.
Tevi ievietos automatizētā kamerā un baros intravenozi.
Tu būsi saslēgta, lai nevarētu sevi savainot.
Visu atlikušo mūžu tev būs aizsegtas maņas.
Tu vairs nekad ne redzēsi, ne dzirdēsi, ne saodīsi, ne sagaršosi, ne sataustīsi.
Bet tu būsi pie apziņas.
Un tu atcerēsies, ko tiki man atņēmusi.
Hari Seldons.
Viņš zināja, ka tā notiks, un neko mums neteica.
Es domāju, ka mēs sabrukumā nepiedalīsimies.
Man likās, ka mūsu uzdevums bija radīt laika kapsulu, ko atvērt izdzīvojušajiem.
Nedomāju, ka būsim tie, kas Plānu īstenos.
Tu aizvien tici, ka Impērija sabruks?
Jā.
Aizvien uzskati, ka cilvēce var būt labāka?
Protams. Neviens domājošs cilvēks negrib, lai Impērija turpinātos.
Nu kas tad ir mainījies?
Mainījies ir tas, ka viņš ne vien mūs nebrīdināja,
viņš mums meloja.
Kā tad, kad bērnībā tevi ņēmu uz lekcijām, iedevu tev zīmuli un teicu, lai pieraksti.
Viņš mūs nodarbināja, lai netraucējam. Es viņam ticēju.
Katram vārdam.
Bet viņš mūs pameta pie sasistas siles.
Kā domā, kā jūtos es?
Man žēl, ka viņš tevi nepazina.
Nepazina...
Runa ir par ko vairāk.
Visus šos gadus es domāju, ka rēgs ar mani runā.
Pārliecināju sevi, ka tas ir Hari,
un sāku ticēt, ka es tiešām esmu īpaša.
Bet, ja vīzijas nesūtīja viņš, kurš tad?
Neviens? Mana iztēle?
Tu esi īpaša, Salvora.
Nulles lauks.
Tas, ko tu paveici, atvezdama Invictus, bija ļoti svarīgi.
Mēs izdzīvojām...
neiespējamos apstākļos.
Tev bija taisnība.
Tagad mums jārada pašiem savs plāns.
Es viņu cienīju. Savā ziņā.
Man žēl, ka viss beidzās tā.
Man nav.
Nākamā gājiena nav, ir tikai pēdējais. Vai tā tu par viņu neteici?
-Es tikai centos tevi samulsināt. -Redzams, ka tev izdevās, uzraudze.
Es gribēju nākamo gājienu - sava bērna dēļ.
Pirms vairāk nekā gadsimta to kā miera zīmi sniedza imperatoram.
Tagad es to sniedzu atkal.
Tev.
Arī viņa tevi cienīja - savā ziņā.
Vai vedīsiet viņu atpakaļ uz Anakreonu?
Nē. Mēs atvedām Anakreonu pie viņas.
Tas ir Talīnas ozola dzinums. No tā paša koka ir darināts tavs loks.
Mūsu mežziņi saka, ka tas varētu būt gana izturīgs, lai te iesakņotos.
Vai palīdzēsi man, uzraudze?
Jā.
Turpmākajos mēnešos
Tālo Apvidu bērni, paklausījuši Hari vārdiem,
aizmirsa naidu, lai tā vietā nāktu spēks.
Radīšana prasa vairāk spēka nekā postīšana, un Hari gribēja, lai viņi rada.
Kas notika ar Invictus?
Neticami, bet par tā kapteini kļuva Hugo Krasts.
Viņš kuģi aizveda uz viņu zvaigznes tālo malu
un radīja megauzliesmojumu, tādējādi atbrīvojot Fondu.
Kapteini Krast!
-Polij! -Uzraudze!
Kā sokas Invictus?
Izdevās nostabilizēt dziņus,
tāpēc tik drīz mēs zvaigznes vidū neielēksim.
-Cik ilgā laikā varam uzbūvēt vēl vienu? -18 mēnešos, kundze.
-Tev kosmosā patīk, Polij? -Jā.
Un cik ilgi būsi uz planētas, kapteini?
14 garas stundas, uzraudze.
Manam teleskopam ir novirzījies spogulis.
Varbūt palīdzēsi man to pieregulēt?
Es taču saprotu, par ko jūs runājat.
Nu tad esi tik pieklājīgs un tinies, Polij!
Stāvi!
Pagaidi!
Ja tas neesi tu, kurš tad, Hari?
Šo es atceros.
Tā tev patika vislabāk.
Tu to ņēmi blakus gultiņā.
Viņš teica: ja rādās murgi, tev tikai jāiepūš,
un visi rēgi aizlidos.
Parasti tev pietika ar to, ka turēji svilpīti rokās.
Par laimi. Bērns ar svilpīti ir pārbaudījums dvēselei.
Es vai traka varēju palikt, cik bieži viņu te uzgāju
aizmigušu pie galda.
Sākumā viņam tās nemaz nepadevās.
Bet pēc pārsimt naktīm Abasam radās ķēriens.
Viņš būtu lepojies. Tu kļūsi par mēru, iesi viņa pēdās.
Vēlēšanas ir tikai formalitāte. Visi zina, ka pārliecinoši uzvarēsi.
Mammu, kas ir tā meitene no ūdens planētas?
Uz lēnā kuģa mums bija dīgļu bankas programma.
Iznēsāt bērnu kosmosā nebija droši,
tāpēc, lai nodrošinātos nākotnei, olšūnas un embrijus mēs ievietojām bankā.
Es izvēlējos pretrunīgu donori.
Gālu Dorniku.
Dzemdēšanas direktīvā kas mainīts?
Pirms viņu zaudējām, man izdevās viņu nedaudz iepazīt.
Viņai bija apbrīnojams prāts.
Un tēvs?
Reičs Foss.
Esmu viņus abus redzējusi bērna vecumā.
Gālu šovakar.
Un Reiču...
krīzes sākumā.
Ei!
Man visu laiku likās, ka izdzīvoju Hari atmiņas.
Bet patiesībā - viņu.
Tagad liekas daudz loģiskāk, kāpēc esmu tik atšķirīga.
Es tevi iznēsāju savā klēpī, Salvora. Tu vienalga esi mana meita.
Zinu. Bet esmu arī viņu meita.
Gāla aizbēga kriokapsulā. Uz kurieni?
Tas notika ceļojuma sākumā.
Droši vien kaut kur pie Oriona Pleca.
Man liekas, viņa vēl ir dzīva.
Man liekas, ka tā ir viņa, kas mani mēģina uzrunāt.
Man liekas, ka viņa man devusi visus manus instinktus.
Tas bija 40 gaismas gadu attālumā no Termina. Kā tas var būt?
Nezinu, bet tā ir viņa.
Un, ja Gāla kaut kā bija īpaša, varbūt tas izskaidrotu, kāpēc tāda esmu es.
Tevi vienmēr ir vilinājušas zvaigznes.
Jā, un nu mēs zinām, kāpēc.
Jo mani kaut kas neliek mierā.
Mammu, man jāmēģina viņa atrast.
Zinu, mīļā.
Un es gribu, lai to izdari.
Tikai, mammu, man jālido tūlīt pat.
Baidos, ka citreiz vairs neradīšu drosmi.
Paņem rēgu svilpīti. Un vēl kaut ko.
Kad viņu atradīsi, atdod viņai šo.
Tam bija lemts būt pie viņas.
Piedod. Par visu.
Man tev nav, ko piedod, mammu.
Es nonācu tieši tur, kur man bija jābūt.
Beggar, mosties!
Jau domāju, ka būsi te.
Nolādēts.
Gribēji aizmukt neatvadījusies.
Es tevi pārāk labi pazīstu.
Laikam tevi nodeva buča uz vaiga.
Es vienkārši negribēju sāpināt tevi vairāk nekā vajadzīgs.
Ja nesāp, tā nav mīlestība.
To sapratu, kad man nācās pamest Tespisu, lai pārējiem būtu, ko ēst.
Un man neviens pakaļ neskrēja.
Vai tu tagad skrien man pakaļ?
Tu zini: ja gribi, vari braukt līdzi.
Brauktu, ja tu tiešām to gribētu.
Taču man ir sajūta, ka tas tev jāpaveic vienai.
Es zināju, ka reiz tu šai planētai ļausi no sevis atteikties.
Tikai domāju, ka būšu tev līdzās, kad tas notiks.
Tu pēc tam dusmosies?
Noteikti ne.
Pieskati manu planētu, labi?
Pieskati manu kuģi.
Tas vairs nav tavs kuģis.
Šī nav mana planēta.
Galaktika ir liela, Salva.
Vai zini, no kuras vietas sāksi?
Man ir nojauta.
Nu ej, brauc prom.
Ej.
Paliec sveika, Salvora Hārdina.
Impērij.
Ir laiks.
-Tu mani noteikti ienīsti. -Es jūs nemūžam neienīstu, Impērij.
Es jūs mīlu.
Tāpēc, ka tā esi ieprogrammēta.
Visa mīlestība ir ieprogrammēta - bioloģiski vai kā citādi.
Kad sieviete paskatās sava jaundzimušā acīs,
sinhronizējas viņu smadzeņu viļņi.
Impērij.
Pie velna tavu pieklājību, puika!
Tu mūs gandrīz iznīcināji.
Piedod, brāli, es...
Tu man neesi brālis, ne arī Kleonam I,
ne kādam citam Kleonam, kurš staigājis pa šīm spodrajām grīdām.
Tu esi kroplība.
Un, būtu man teikšana, tu jau būtu pelnu čupiņa.
Bet, kā norādīji,
šis lēmums jāpieņem vidējam tronim.
Savas prombūtnes laikā
man bija daudz iespēju padomāt par mūsu dinastiju.
Es aizmigu vienā galaktikas sektorā
un pamodos citā.
Tas visādā ziņā ir brīnums -
telpas un laika locīšana.
Un tad, uz Jaunavas,
es satiku svētceļniekus, kas visu mūžu strādājuši,
lai noietu pa sāls spirāli cerībā,
ka pirms nāves viņiem varbūt parādīs vīziju.
Mani...
Mūs apšaubīja sieviete, kura apgalvoja:
dvēsele, kas nav spējīga mainīties, ir dvēsele, kas lemta stagnācijai.
Domāju, ko līdzīgu norādīja arī pats Seldons.
Seldons bija iedomīgs, pārslavēts krāpnieks.
Un tomēr, brāli...
Un tomēr...
zars, kas nespēj liekties, ar laiku salūzīs.
Dinastijai pienācis laiks liekties.
Tikai nedaudz.
Vai esi zaudējis prātu?
Vai lēciens tev sabojājis smadzenes?
Lūk, kāpēc tev nevajadzēja braukt prom.
Visa mūsu impērija balstās uz nezūdošu pastāvību.
Ja Galaktikas Padome atklās,
-ka dinastijas pavediens ir sarauts... -Viņi neuzzinās.
-...mums būs beigas! -Mēs no tā varam mācīties.
-Varbūt pat gūt labumu no nelielas... -Labumu?
-Demerzela. -Kā tu uzdrošinies?
-Tu esi kļuvis vājš. -Neļauj mani nogalināt.
-Neļaušu. -Muļķības!
Es labāk atdzīvināšu citu tevi, nekā ļaušu tai kroplībai dzīvot starp mums!
Lēmums ir jāpieņem man!
Ne tad, ja tas mūs pazudinās!
Psihovēsture paredzēja...
Psihovēsture?
Mēs esam Impērija. Vēsture pakļaujas mums!
Nē!
Es esmu lojāla, Impērij,
Kleona dinastijai pāri visam.
Nē.
Līķi vari sadedzināt pats.
Lai līdz rītam būtu inkarnēts jauns, kurš būtu pilnībā informēts.
Kas ir? Runā.
Dumpinieku plāni iedragāt dinastiju
izrādās daudz plašāki, nekā sākumā domājām.
Domājām, ka gēnu rediģēšana bija skārusi tikai Rītu
un paveikta pēc viņa inkarnācijas.
Taču pēc padziļinātas analīzes izskatās, ka viņi izmainījuši pašu avotu.
Tad jau visi rezerves kloni...
Vairs nav tīras kopijas.
Kad tas notika?
Precīzi nezinām.
Tu gribi teikt, ka es pats esmu izmainīts?
Iespējams.
Jā.
Un Riets?
Impēriju patlaban izmeklē.
Paldies, ēnu pavēlniek.
Tu drīksti iet.
ZILĀ STRAUME
PĒC 138 GADIEM
Ieejam Sinnaksa aerotelpā.
IEEJAM SINNAKSA ORBĪTĀ
Sākt atgriešanos atmosfērā.
Gatavs atgriezties atmosfērā.
Izrāpšanās no šūpuļa.
Ērto māju pamešana.
Bez droša patvēruma.
86 982 283.
86 982 331…
86 982 341.
Viens sauciens tumsā.
Vai mēs esam vieni?
Un, pat ja neesam, vai kāds papūlēsies atsaukties?
Tā.
Ej prom!
Ei! Ei, tu mani dzirdi?
Ir labi.
Ir labi. Tev viss ir labi. Ir labi.
Ko tu tur zem ūdens darīji?
Rādītāji liecina, ka esi bijusi kriostāvoklī vairāk nekā gadsimtu.
Es avarēju.
Es kādu meklēju.
Ko?
Tevi.
Ko?
Mani sauc Salvora Hārdina.
Es esmu tava meita.
Tas noteikti ir tavs.
Reizēm tu lec.
Un reizēm kāds tevi uzķer.
Tulkojis Imants Pakalnietis