Мама казваше, че да легнеш да спиш, е проява на вяра.
Когато сънуваме, душата ни странства, така ми казваше тя.
Ако си кажем молитвите,
душата ще намери обратния път, преди да се събудим.
Да изпълзим от люлката, е друга проява на вяра.
Както и напускането на дома.
За някои това е като да опъне платна и да пусне кораба в безкрайната шир.
Изпращаме послания в безкрайността с надежда някой да отговори,
молим се да открием безопасно пристанище отвъд хоризонта.
Анакреони и теспийци,
толкова отдавна сте се хванали за гушите,
че коренът на враждата ви вече няма значение.
Омразата ни е обоснована.
Първото предателство и последвалите хиляди зверства.
Никой не знае как точно е било.
Мерзавец.
Първото предателство.
Теспийски крал, наскоро встъпил в брак с анакреонка.
Двете млади сили от Външния периметър, обединени с брак.
Мъртвецо, ти ли ще ни учиш на нашата история?
Теспийският подлец я заклал в брачното ложе.
Според легендата.
Казваш, че историята ни е невярна?
Историята я пишат победителите, а не виждам сред вас да се очертава такъв.
Имало е свидетел.
Единствен свидетел е анакреонска слугиня, която казала,
че крал Трой ун Тарк се напил в нощта на венчавката
и в пристъп на ярост убил вашата жена ловец.
Прислужницата е излъгала.
Тук е важно каква е лъжата.
На смъртния си одър прислужницата се изповядва.
Истинският убиец е Клеон Втори.
Първият клонинг от Генетичната династия е осъзнал,
че планът може да се разгръща в хода на няколко живота.
Усетил e накъде ще отведе този нов съюз
и е накарал свой довереник да прелъсти прислужницата, да упои младоженците,
да убие анакреонката и да натопи краля.
Защо да се бори с две проспериращи царства,
вместо да се възползва от враждата им и да ги насъска да се избиват взаимно?
Клонингите са ви изиграли.
Но днес, благодарение на "Фондацията",
можем да възстановим онова, което Империята съсипа.
Не. Няма да се обединим с тях сега, както и да е започнало всичко.
Дори да го направим, Империята е твърде силна.
Сега имате "Инвиктус".
"Инвиктус" е само един кораб.
Един кораб би положил начало на флот.
Ако вашите два народа загърбят омразата и дадат превес на силата
по примера на младоженците,
тук ще откриете нужните умения за изграждането на още кораби.
За да успее планът, "Фондацията" се нуждае от три стълба,
както столчето се крепи на три крака.
Нужни са й всички от Външния периметър.
Така съм я замислил.
Хари, значи си знаел, че "Инвиктус" ще бъде открит?
Здравей, Мари. Радвам се да те видя.
Къде е Гаал?
Така и не стигна до Терминус.
А ти коя си?
Салвор Хардин.
Дъщерята на Мари.
Аз отворих Трезора.
Аз доведох проклетия кораб тук.
Салвор Хардин, явно трябва да ти благодарим.
А за тайните около "Инвиктус" -
появяването му бе сред първите задачи на моделите за прогнозиране.
Където другите виждаха хаос, аз съзрях модела.
Не разбирам. Ние не сме революционери.
Сам го казахте на процеса.
Може да съм послъгал.
Благодарен съм, братко Здрач.
Че спасих династията от проникване на външен елемент?
Питам се, ако бе останал на Трантор, ако не бе пътувал до Дева,
щеше ли да забележиш, че е различен?
С теб сме еднакви. Трябва да вярвам, че щях да забележа.
По-важният въпрос е какво ще правим сега.
Знаеш какво трябва да направим.
Излезте.
Все още установяваме технологията,
но явно отдавна са повредили работата на наночастиците ти.
Ти не си един от нас.
Твоята ДНК е променена съществено.
Приличаш на нас.
И говориш като нас, но...
Откога знаеш?
Че съм различен ли?
Криех се и гледах ваши холограми...
Как закусвате.
Как седите на трона.
Броях колко пъти се усмихвате на поданиците,
дали седите със събрани или раздалечени ръце,
колко пъти вдигате чашата при хранене.
Още тогава знаех, че не съм като вас.
Но исках да бъда.
Как ще постъпите?
Заговорничи с размирниците.
Не съм заговорничил!
Сподели тайните си с врага, избяга от двореца.
Тя ме измами. - Сърцето ти е биело за нея.
А защо е станало така?
Виж ни!
Нямаме майки, лели, чичовци.
Правим секс с наложници, чиито спомени изчезват, като си тръгнем.
Не си ли копнял да се махнеш оттук?
Не си ли се усещал смазан от тежестта на предшествениците ни?
Можеш ли откровено да заявиш, че си искал само това -
да си брънка от една дълга, дълга верига от наши копия,
да живееш по ред, зададен преди векове?
Цял живот копнея да те нарека "татко".
Но ти не си ми баща.
Дори не сме хора, Ден.
Ние сме само ехо от първия Клеон.
Увреденото ехо е по-близо до оригинала от съвършеното ли?
Или се стопява в нищото?
И какво? Грижите, всичко, което правехме, е било напразно?
Не е било напразно.
Времето ви на Терминус не е пропиляно.
Измъкнахте се от юмрука на Империята. Калихте се.
Но смисълът на "Фондацията" не е в подбора на познанието,
а в подбора на хората.
Вие, първоначалните заселници,
притежавате качества, жизненоважни за основата на нова цивилизация.
Вие, анакреони и теспийци, най-добре умеете да оцелявате.
Запратени сте от Империята в аналите на историята,
но заедно представлявате бъдещето.
Историята на човешката раса няма край,
подемана отново и отново от безчет гласове.
Но от дълго време
този хор от гласове бива задушаван и полека-лека заличаван.
Защото докато я има Генетичната династия, има място само за една история.
За един глас.
Докато Империята я има, не можем да станем това, което искаме.
Този път води към унищожаването на човешката раса.
Дори да приемем съдбата си, Империята ще е тук до седмици.
Прав е. Вече разследват комуникационния буй.
Въпрос на време е да изпратят подкрепления.
Империята няма да дойде, поне засега. Не и ако ви мисли за мъртви.
Закарайте "Инвиктус" до далечната страна на звездата си,
активирайте квантовия драйвър, поддържайте позиция в субпространството...
Енергията му ще се отчете като мегапламък.
А той заличава живота в системата.
Империята включва десетки хиляди светове.
Опасна звезда с мъртви планети в далечен край на Галактиката
няма да си струва усилията, дори там някога да е била "Фондацията".
Може да стане. Може!
Ако не се мотаем отвъд Външния периметър, ще сме невидими за тях.
Ще сме свободни.
Ще сте свободни.
Ще разполагате с времето си за градеж, за развитие.
Ти призракът ли си?
Сигурно.
Какво е да умреш? - Кийр.
Искам да знам.
Видя ли нещо?
Много сложни въпроси.
Ето ти един лесен: как дойде тук?
Ти как се казваш?
Поли Верисоф.
Виж, Поли Верисоф, малко преди да умра,
глътнах хапче, в което имаше милиони самовъзпроизвеждащи се молекулни машини.
Бях дал указания ковчегът ми да бъде изхвърлен в космоса.
Машинките започнаха да разграждат телесната тъкан
на съставните й части.
После рециклираха въпросните части,
събирайки още материал - лед, микрометеориди и пр.
И сглобиха вътрешната част на Трезора.
Трезора е не просто твой гроб?
Той си ти?
През цялото време си бил тук и си ни наблюдавал?
Не. Не би било разумно да съм в съзнание през цялото време.
Такава изолация би съсипала дори най-силното съзнание.
Анакреоните сложиха начало на процеса на събуждането ми.
Когато полето се разшири.
Иска се време да си върнеш съзнанието.
Нулевото поле е част от защитната система на Трезора.
Ще те видим ли пак?
Така предполагам, Поли.
Това не е първата криза на "Фондацията", няма да е и последната.
Спечелихте си отсрочка, но войната с Империята е неизбежна.
Помнете обаче днешния ден и за какво се борим.
Хиляда години ни се струват вечност,
но са миг на фона на цялата история на човечеството.
Изплъзват се като пясък между пръстите, ако не сме нащрек.
Не, почакай. Това ли е всичко?
Дадох ви необходимото.
А виденията, които ми пращаше?
Видения ли?
Да!
Призракът. Ти ми говориш, откакто бях дете.
И имах видения.
Видях те на Трантор, на бавен кораб.
Виденията ме насочваха. Ти ми помогна за кризата.
Интересно.
Виж, Салвор Хардин,
каквито и послания да си получавала,
уверявам те, източникът не съм аз.
Ела с мен.
Знам, че хората ме мразят, мислят ме за зъл.
Дължи се на моята откъснатост, на безразличието ми към страданието.
Така мога да управлявам добре.
Галактиката е огромна,
проблемите - също.
Налага се да пренебрегвам нуждите на индивида.
Виж там.
Странно бреме е да не можеш да носиш бреме.
С братята ми си го поделяме, защото сме семейство.
Обичаме се, макар по особен начин.
Сигурно ти е трудно да повярваш.
Мислиш ли какво ще оставиш след себе си?
За следата, която ще остане след теб?
Като дете исках да съм по-добър от предходните Клеони.
По-умен, по-смел, по-впечатляващ, когато раздавам правосъдие.
Но с узряването целите ми се промениха.
Вече не исках да съм най-добрият.
Исках да съм същият - предсказуемо смел, предсказуемо справедлив.
Исках и синът ми да е същият. Още един Клеон. Идеално копие.
Той не ти е син.
Разбира се, че е.
Мой брат е, но и мой син.
Люлял съм го като бебе.
Отгледах го така, както ти си отгледала растенията в тази градина.
Грижата за живота е много окриляваща.
Защо ми говориш тези неща?
Защото сред всички жители на Галактиката
само ти ме лиши от личното ми наследство.
Което ме отвежда до твоето.
Знам, че не ти си замислила заговора, но ти го осъществи.
Ти разби сърцето на сина ми.
Проследихме произхода ти до твоите пра-пра-прародители,
а после установихме и кои са живите наследници на тези 16 индивида.
Не само преките, но и всички лели и чичовци,
първи и втори братовчеди по права и съребрена линия.
Знаеш ли колко хора изнамерихме?
Общо 712.
Открихме всичките ти приятели и любими, бивши и настоящи,
момчето с първата целувка, жената, с която си изгубила девственост.
И всичките ти учители, колеги, дори тези в двореца.
Установихме кои са близките им. Изобщо - всички от най-широкия ти кръг.
Към бройката се добавиха още 839 души.
Така общо станаха 1551.
Хора, върху чиито живот си оставила отпечатък.
Накратко, тези, които ще те помнят, когато си отидеш.
Дори в момента
всички от обкръжението ти са под наблюдението ни.
Към продълговатия им мозък е насочен лъч.
Една моя команда и всички те ще спрат да съществуват.
Ето така.
И всички са мъртви.
След теб не остава нищо.
Каквото и впечатление да си оставила в света,
всичко е заличено.
Ще те поставят в автоматизирана клетка, ще те хранят венозно.
Ще си вързана, за да не се самонараниш.
Сетивата ти ще бъдат заключени завинаги.
Няма да виждаш, да чуваш, да усещаш вкус и аромат, докосване.
Но ще си в съзнание.
И ще си спомняш какво ми отне.
Хари Селдън.
Да знае всичко, което предстои, а да не ни каже и дума.
Мислех, че падението не е наша работа.
Че ще създадем капсула на времето, която някой бъдещ оцелял ще открие.
Не очаквах ние да задействаме плана.
Вярваш ли, че Империята ще рухне?
Да.
И че човечеството може повече?
Разбира се. Никой с ума си не иска Империята.
Какво се промени сега?
Той не просто не ни каза, не просто скри от нас, а ни излъга.
Както като малка те водех на лекции и ти давах молив да си записваш.
Успя да ни залъже.
Аз му вярвах.
За всичко.
А той ни подложи крак.
А какво ми е на мен?
Съжалявам, че не те позна.
Не ме позна...
Не е само това.
През всичките тези години си мислех, че призракът ми говори.
Бях убедена, че той е Хари.
Започнах да вярвам, че съм необикновена.
Ако източникът на виденията не е той, откъде се вземат?
Отникъде? От моето въображение?
Ти наистина си необикновена.
Нулевото поле.
Това, че докара "Инвиктус", беше най-важното.
Оцеляхме.
Въпреки всичко.
Беше права.
Време е да съставим свой план.
Аз я уважавах. В известен смисъл.
Съжалявам, че стана така.
А аз - не.
Няма следващ ход, само последен. Нали така каза за нея?
Опитвах се да ви стресна.
Получи се, пазачо.
Аз исках следващ ход. Заради детето си.
Преди около век това бе предложено на императора.
Предлагам го отново.
На теб.
И тя те уважаваше. В известен смисъл.
Ще я върнете ли на Анакреон?
Не. Донесохме Анакреон при нея.
Направен е от талински дъб, същото дърво, от което е твоят лък.
Градинарите казват, че е жилаво дърво, може да пусне корен тук.
Ще ми помогнеш ли?
Да.
През следващите месеци
чедата на Външния периметър изпълняваха думите на Хари -
загърбиха омразата, за да са силни заедно.
За да строиш, трябва повече сила, отколкото за да рушиш. Трябваше да градят.
А на "Инвиктус"
капитан стана Хюго Краст.
Той го откара до далечния край на звездата
и произведе мегапламък, осигурявайки свободата на "Фондацията".
Капитан Краст.
Поли! - Пазачо.
Как е "Инвиктус?
Стабилизирахме драйвърите, скоро няма да скочим в центъра на звезда.
За колко време ще направим друг?
Осемнайсет месеца, госпожо.
Харесва ти в космоса, а, Поли? - Да.
Колко ще останете на твърда почва?
Цели 14 часа.
Огледалото на телескопа ми е разцентровано.
Ще ми помогнеш ли да го настроя?
Знам за какво говорите.
В такъв случай, бъди добър, разкарай се.
Спри!
Чакай!
Ако не си ти, тогава кой е, Хари?
Помня я.
Беше любимата ти.
Спеше с нея в леглото.
Ако сънуваше кошмар, той казваше да я надуеш
и призраците ще избягат.
Успокояваше се, дори само да я държиш.
Дете със свирка е изпитание за душата.
Дразнех се, че го намирам тук
заспал, докато работи.
Бше кошмар, когато започна да ги прави.
Но след няколкостотин нощи Абас стана истински майстор.
Щеше да се гордее с теб. Ще станеш кмет, вървиш по стъпките му.
Изборите са само формалност. Всички знаят, че ще спечелиш.
Мамо, коя е жената от водната планета?
На бавния кораб имаше банка за генетичен материал.
Не беше безопасно за бебета в космоса.
Вкарахме в банката своите яйцеклетки и ембриони като осигуровка за бъдещето.
Избрах една от противоречив донор.
Гаал Дорник.
Промяна в плана за раждане?
Едва я опознах, и я изгубих.
Беше невероятен ум.
А бащата?
Рейш Фос.
Видях и двамата като деца.
Гаал - тази нощ.
А Рейш...
Него - в началото на кризата.
През цялото време мислех, че преживявам спомените на Хари.
Но са били техните.
Сега вече разбирам защо съм толкова различна.
Износих те в утробата си! Ти си моя дъщеря.
Знам. Но съм и тяхна.
Гаал е избягала в криокамера. Къде?
Беше в началото на пътуването. Вероятно е било някъде в ръкава Орион.
Мисля, че тя още е там.
Мисля, че тя се опитва да се свърже с мен.
Мисля, че дължа инстинкта си на нея.
Това е на 40 светлинни години от Терминус. Как е възможно?
Не знам как, но е тя.
Ако Гаал е специална, това обяснява защо и аз съм такава.
Звездите винаги са те привличали.
Да. Сега знам и защо.
Защото нещо ме дърпа натам.
Трябва да я намеря, мамо.
Знам, миличка.
И аз го искам.
Но трябва да тръгна веднага.
Ако не тръгна сега, после трудно ще се престраша.
Вземи свирката за призраци. И още нещо.
Когато я намериш, предай й това.
За нея е от самото начало.
Прости ми за всичко.
Няма нищо за прощаване.
Бях точно там, където исках.
"Просяк", събуди се.
Очаквах да те намеря тук.
По дяволите. - Искаше да тръгнеш необезпокоявана.
Познавам те много добре.
Целувката по бузата бе издайническа.
Не исках да боли повече от нужното.
Ако не боли, не е любов.
Разбрах го, когато напуснах Теспис, за да има храна за другите.
И никой не тръгна да ме връща.
Тръгнал си след мен ли?
Може да дойдеш, ако искаш.
Бих тръгнал, ако го искаш.
Но ми се струва, че е нещо, на което искаш да си сама.
Знаех си, че един ден ще се отърсиш от тази планета.
Но очаквах да съм до теб.
Ще ми се сърдиш ли?
Никога.
Грижи се за планетата ми.
Грижи се за кораба ми.
Вече не е твоят кораб.
Не е моята планета.
Галактиката е много голяма.
Знаеш ли откъде да започнеш?
Имам нещо наум.
Давай. Върви.
Върви.
Сбогом, Салвор Хардин.
Императоре.
Време е.
Сигурно ме мразиш.
Не бих могла да ви мразя.
Обичам ви.
Така си програмирана.
Любовта винаги е програмирана - биологично или не.
Щом майка се вгледа в очите на новороденото,
мозъчните им вълни се синхронизират.
Императоре.
По дяволите етикета, момче.
Замалко да ни съсипеш.
Съжалявам, братко.
Не си ми брат. Нито на мен, нито на Клеон Първи.
Нито на който и да е Клеон, стъпвал по този под.
Ти си една деформация.
Ако зависеше от мен, вече да си прах.
Но както сам отбеляза,
това е решение, което взема средният на трона.
Докато отсъствах, размишлявах много върху съдбата на династията ни.
Заспах в един район на Галактиката, а се събудих в друг.
Това е истинско чудо.
Огъването на времето и пространството.
А на Дева срещнах пилигрими, които бяха работили през целия си живот,
за да извървят Солената спирала,
надявайки се да получат видение, преди да умрат.
Аз...
Ние бяхме предизвикани от жена, която твърдеше,
че душа, неспособна да се промени, е душа, обречена на застой.
Самият Селдън, струва ми се, споменава нещо подобно.
Селдън бе един самомнителен мошеник.
Все пак, братко...
Все пак...
Лък, неспособен да се огъне, ще се скърши.
Време е династията да се огъне.
Съвсем малко.
Да не си полудял?
Скокът ли размъти мозъка ти?
Ето защо не биваше изобщо да заминаваш!
Цялата империя се гради на нетленна дълговечност.
Ако Галактическият съвет установи,
че династичната нишка е прекъсната... - Няма.
...край с нас! - Ще си вземем поука.
Може да извлечем и полза от... - Полза?
Демерзел. - Как се осмеляваш?
Слабак! - Не давай да ме убият.
Няма. - Глупости.
По-скоро ще сменя теб, отколкото да допусна това отклонение.
Решението вземам аз!
Не и ако води до краха ни.
Психоисторията предсказа... - Психоистория ли?
Ние сме Империята. Историята ни се подчинява.
Не!
Императоре, аз съм предана
преди всичко на династията на Клеон.
Не.
Можеш лично да изхвърлиш тялото.
Очаквам следващата инкарнация готова и напълно информирана още преди закуска.
Какво има? Говори.
Планът на бунтовниците за сриване на Империята
е по-мащабен, отколкото предполагахме.
Мислехме, че генетичната обработка засяга само Изгрев,
че е направена след инкарнацията.
Но след щателно изследване става ясно, че са променили самия източник.
Значи всички клонинги...
Вече не са чисти копия.
Кога е станало?
Не знаем точно.
И казваш, че самият аз съм неточно, изменено копие?
Възможно е.
Да.
И Здрач ли?
В момента го изследват.
Благодаря, Господарю на сенките.
Свободен си.
СИН НАНОС
СЛЕД 138 ГОДИНИ
Навлизане в атмосферата на Синакс.
НАВЛИЗАНЕ В ОРБИТА НА СИНАКС
Стартирай повторно влизане. - Затегнете коланите.
Да изпълзиш от люлката.
Да напуснеш уюта на дома.
Без сигурен пристан.
86 982 283.
86 982 331…
86 982 341.
За да изплачеш в мрака.
Сами ли сме?
А дори да не сме, ще си направи ли някой труда да откликне?
Така.
Махай се.
Хей, чуваш ли ме?
Спокойно.
Всичко е наред. Няма страшно.
Какво правеше там?
Пишеше, че си в криокамерата повече от век.
Кацнах принудително.
Търсех някого.
Кого?
Теб.
Какво?
Казвам се Салвор Хардин.
Аз съм твоя дъщеря.
Това е твое.
Понякога скачаш.
И понякога някой те хваща.
Превод на субтитрите Анна Делчева