BASERAD PÅ ISAAC ASIMOVS ROMANER
Anthorbältet. Pappa brukade berätta historier om det.
Undrar vad han skulle säga nu.
Kan du fatta att jag brukade jobba på en sån där?
Bryta palladium. Jag minns.
Jag får ryggvärk bara av att titta på all utrustning.
Ofattbart att den finns kvar. Lämnade ni den bara?
Utan Imperiets teknik slutade allt fungera.
Då började jag göra långtransporter. Ett annat liv.
Med andra ord övergav du ditt eget folk.
Det blev en thespier mindre att slåss om resterna.
Vi närmar oss koordinaterna.
Det finns inget här.
Titta närmare, väktare.
Invictus?
Kronjuvelen i kejsar Taurelians flotta.
Känner du till skeppet?
På sin tid lär Invictus ha varit den mäktigaste vapenplattform
som Imperiet nånsin byggt.
En världsförgörare.
Ja, det försvann spårlöst för 700 år sen.
Inga vrakspillror. Ingen nödsignal.
Folk har påstått sig se det runtom i galaxen.
Det har aldrig svarat på anrop, aldrig setts två gånger på samma plats.
Och du fann det här.
Som om det hade kallat på mig.
Invictus är ett språngskepp.
Imperiet anser språngteknologi vara en statshemlighet.
De utplånar hellre hela Yttre världarna
än låter dig ta skeppet.
Ingen vet att det finns här.
Ni kommer aldrig ombord.
Luftslussen öppnar aldrig för en anacreon.
De kejserliga nanobotarna,
programmerade för snabb läkning och identifiering…
…kodade för tillgång till varje Imperieskepp.
Därför behöver vi dig, kommendör.
Du är vår väg in.
Även om det verkligen fungerar, vet ni inte var skeppet har varit
eller vad som hände besättningen.
Hur vet ni ens om det är ofarligt att närma sig?
Det är det inte.
De två farkoster vi förlorade vid försöket att borda.
Skeppets försvarssystem är ännu aktiva.
Gör i ordning dräkterna.
Det är dags.
Kan nån av gruvbaserna fortfarande ha aktiva kommunikationer?
Inte troligt. Men möjligt.
Jag har en nödsändare.
Det är ett nervimplantat som spelar in allt jag ser och hör.
Om vi kan nå en sändarkapsel på Invictus, kan vi skicka en signal.
Okej, lystring. Det är ett språng på 10 000 meter.
Sjunk snabbt, med så lite onödiga rörelser som möjligt.
Inför landning måste ni vända över på andra sidan och bromsa.
Invictus automatiska kanoner
uppfångar inga föremål som är mindre än två meter i diameter.
Om vi sprider ut oss och rör oss kontrollerat bör vi vara osynliga för dem.
Vet du vad du gör nu?
Nästan aldrig, raring.
Väktare, längst fram.
Ni måste landa på inre ringen för att komma åt luftslussen.
Om ni missar den är ni sålda.
Jag hoppar på tre.
Ett. Två…
Jäklar.
Nästan framme.
Bra gjort, väktare.
Sal, min dräkt funkar inte. Det går inte.
Styrraketerna funkar inte.
Nej, nej.
-Jag kan inte nå… -Jag har dig!
-Sal! Nej, tillbaka. -Hugo! Nej.
Tillbaka.
-Sal… -Hugo!
Nej. Hugo.
Svälj sorgen, väktare. Vi har inte tid med den nu.
Luftslussen är ditåt. Kom.
Ursäkta mig, kejsare.
Ni är alldeles för rationell för att uppfatta det jag gjorde som…
Fortsätt. Jag vill gärna höra vad du tror att du inte gjorde.
Att inte knäböja hade varit att motsäga min tro.
Så du knäböjde inför en demagog.
-Jag knäböjde inför Modern. -Ursäkta, vadå?
Jag känner inte till det ordet,
som det moderlösa vidunder jag är.
Ni vet att jag inte instämmer i Halimas åsikt.
Det får jag verkligen hoppas. Du är knappast ett med reinkarnationscykeln.
Vad skulle Halima säga om hon visste om det, undrar jag?
Det ligger inte i mitt intresse att avslöja din sanna natur.
Detta var ett enormt svek, Demerzel.
Ett svek mot ditt direktiv.
Såvitt jag förstår är du oförmögen till trolöshet.
Framför allt är din trohet mot Cleon-dynastin
inprogrammerad i dig.
Det är just det jag menar.
Om det hade stridit mot min programmering att knäböja,
hade jag inte kunnat göra det. Fysiskt.
Signalerna jag använder för att befalla mina knän att böjas hade blockerats.
En förklaring som bekvämt nog rättfärdigar dina handlingar.
Detta är min fråga:
Ville du knäböja?
Jag är lojal mot kejsaren framför allt annat.
-Ursäkta, kejsare… -Ut med det.
Zephyr Halimas tal fann tydligen anklang hos åhörarna.
Ambassadör Thanwall antyder att hon nu är den främsta kandidaten.
Nåja, i så fall…
…måste vi få bort henne från hennes favoritämne.
Jag måste räkna ut vad hon egentligen vill mig.
Jag väntade mig inte att se er här nere, Cleon.
Den korrekta titeln är "kejsare".
Jag har stor respekt för dem som försöker sig på Spiralen.
En helig rit, förbehållen en Proximas bortgång.
Att vandra är att ödmjuka sig inför de Tredubbla gudinnorna.
Nån har visst lärt dig väl.
Berätta, lady Demerzel, har du haft tillfälle att gå Spiralen?
Ja. För många år sen.
Då vet du hur förvandlande den resan kan vara…
…och hur kroppen lider.
Denne man förblindades av solen.
Många andra dör i försöket att nå Moderns sköte.
Säkert en mycket ädel död.
Zephyr Halima, kejsaren hoppades kunna tala uppriktigt med dig.
Jag kan förstå ett aggressivt inledande drag.
Och, ja, du lyckades få mig att komma hit.
Så, bra gjort. Jag är här. Och jag lyssnar.
Jag vet inte riktigt vad ni väntar er att jag ska säga.
Vad är det du vill ha?
Ett slut på den genetiska dynastin.
Om du överväger erbjudanden, överväg följande.
Förutom avsaltningssystemet
kommer vi att installera en satellit med säkerhetsstation
för ditt folks trogna beskydd.
Säkerhet och rent vatten.
Vi missförstår varandra, Cleon.
Mitt önskemål är inte taktiskt.
Jag predikar bara vad jag tror på.
Och jag tror att den genetiska dynastin kommer att bli allas vårt fall.
Kan luminister se in i framtiden nu?
Jag påstår mig inte kunna förutse framtiden.
Men jag har en djup känsla i själen för vad som är sant eller fel.
Fel?
Du har ingen uppfattning om vad min dynasti har åstadkommit.
-Mina bröder och jag… -Bröder? Ni är inte bröder.
Ni är ekon av en död mans ego,
med en medfödd oförmåga att inse allt ni saknar.
En själlös varelse kan inte se in i sig själv.
Den avlidne dr Seldon sa visst nåt liknande?
Om det är vad du tror, beklagar jag.
Du kommer att tillbringa livet med att ropa ut i intet.
Det enda skälet till att ni kom hit
är att ni vet att folk lyssnar på mig.
Som förberedelse för ert besök
fick ni säkert veta vilka otaliga skaror som följer luminismen,
och som alla vill handla för att tjäna sanningens ljus.
Påminn mig, hur många människor krävdes för att fälla er Stjärnbrygga?
Hotar du mig?
Jag försöker bara besvara er fråga, artikulera min önskan.
Inte oväntat att det förvirrar er.
Det handlar om nåt mycket större än ni.
Men er rådgivare hjälper er säkert att förstå.
Om ni ursäktar, har jag själar som jag behöver betjäna.
-Lewis, backa. Backa. -Vad är det, Salvor?
Du och Jacenta går för nära. Två meter!
Förlåt.
Ta skydd!
Om jag öppnar portarna, slutar beskjutningen.
Kommendör!
Nu!
Kom igen.
Nej!
Han tjänade sitt syfte.
Inte du, väktare. Du är för tygellös.
Håll fram händerna.
Gå nu.
Fortsätt framåt.
Atmosfären är frusen.
Det måste vara en läcka i skrovet.
Temperatursystemet är avstängt. Vi behöver hitta manöverpanelen.
Manöverpanelen. Här borta.
Okej. Systemet är uråldrigt.
Jag måste skriva in kommandon med manuell kod.
Jag har förseglat läckan, så vi kan återställa atmosfären.
Gör det.
Vi kanske får väder här inne när atmosfären återställs.
Och nu gravitation. Var beredda.
Vad var det där för lysen? Var det ett strömsprång?
Jag vet inte.
Uppdatera säkerhetsprotokollen.
Stäng av det interna försvaret.
Säkerhetssystemet är annorlunda. Det är nog närmare bryggan.
Då går vi dit härnäst.
Sexton sekunder.
Lyset pulserade konstant var 18:e sekund,
och nu är det nere i 16.
Jaha. Vad betyder det?
-En nedräkning? -En nedräkning till vad?
Nästa språng.
För två veckor sen var mitt folk ute och plundrade vrak.
De råkade se Invictus göra språnget hit.
Vi tror att hennes dator är förinställd på cykler
och olika tidsintervaller mellan sprången.
Vi visste att om vi vill ha kontroll över skeppet
måste vi borda det innan hon tar nästa språng.
Ett språng vart?
De vet inte. Det var så legenden föddes.
Därför blev Invictus ett spökskepp.
Besättningen förlorade nog kontrollen,
och skeppet började ta språng mellan olika slumpvisa koordinater.
De blev strandsatta långt ute i mörkret nånstans,
bortom signalavstånd…
…kanske utanför själva galaxen.
De fick slut på mat och gav sig på varandra.
Hur snart når nedräkningen noll?
I den här takten…
…om fyra timmar.
Okej.
Vi har alltså fyra timmar att få kontroll, annars tar hon nästa språng.
Nu förstår ni vår brådska.
Om vi misslyckas och har tur,
hamnar vi i solens kärna
eller i ett bottenlöst svart hål.
Om vi har otur, blir vår död utdragen.
Vad tänker du nu om Halima?
Det var oförsiktigt.
För mig finns inget tvivel om att det var ett hot.
Den jädra Hari Seldon förutsåg det här.
"En uppmaning från en av galaxens stora religioner."
Beträffande Halimas hot, ska jag förstärka säkerheten kring palatset.
Vi kan församla ett team för att begränsa Halimas budskap,
datafilter som larmar vid vissa fraser. "Genetiska dynastin."
Nej.
Jag vägrar att låta henne ta initiativet.
Om hon åkallar nåt större än jag, tänker jag göra detsamma.
Jag ska bevisa att både hon och Seldon har fel.
Enligt Zephyr Halima är jag själlös
och därför oförmögen att växa.
Jag håller inte med.
Men som hon säger, den själlösa varelsen kan inte se in i sig själv.
Därför måste jag vädja till dem med mycket större överblick,
större än zephyrerna själva.
Jag vädjar till de Tredubbla gudinnorna.
Jag ska vandra den stora Spiralen.
Sen låter jag Modern, Jungfrun och Kärringen avgöra vad som är rätt,
vem som har rätt…
…och vem som har fel.
Hur fungerar det här?
Jag ska visa er.
Jag tog med en sak åt er.
Färgjusteringslinser.
Så ni kan se rött och grönt.
Tack.
Men det skulle väcka uppmärksamhet.
De andra, broder Skymning, broder Dag,
får inte veta.
Ni kan sätta i dem när de inte ser.
De ser allt.
Och om de börjar nysta i den änden, blir allt förstört.
Ja, kejsare.
Snälla Azura…
…säg Cleon.
Det är inte bara färgblindheten.
Min tumme ligger höger över vänster.
För min bror är det tvärtom.
De älskar kålväxter.
För mig är de så bittra att jag knappt kan äta dem.
Jag sätter på mig skorna i omvänd ordning.
Jag pekar på saker med fingret annorlunda krökt.
Jag äter stärkelserik mat före kött istället för tvärtom.
Om de märker linserna kanske de märker allt annat också.
Vore det så hemskt?
Jag ska visa dig.
Det här är den förste.
Principium.
Den Cleon från vilken vi alla har klonats.
Det finns mer.
Är de levande?
På sätt och vis.
De absorberar information
för att vara uppdaterade med våra liv
om de nånsin skulle behövas.
Behövas? För vad?
Om en Cleon skadas eller dödas, är de här hans ersättare.
Varje stund av mitt liv är ett prov.
Om jag nånsin misslyckas, om de får veta hur annorlunda jag är,
är det min sista dag.
Och hans första.
Det kan de inte. Ni är ju kejsaren.
Inte mer än han.
Mitt jobb, meningen med min existens, är att vara en perfekt kopia.
Om jag inte kan vara det, så…
Imperiet måste beskyddas från misstag.
Som jag.
Så jag kan inte ta emot din gåva, Azura.
De får inte veta att jag korrigerar min syn.
Jag måste smälta in, eller dö.
Eller fly. Ge er iväg.
De bryr sig inte. De bara väcker er ersättare.
De låter ingen förrymd kejsare leva fritt. De låter döda mig.
Då ser vi till att de inte kan hitta er.
Mitt ansikte är mest lättigenkännligt i hela galaxen.
Vi kan förändra det.
Det finns underjordiska biohackare.
De kan göra det med ett enda snitt.
De skulle ändå spåra mig genom mina nanobotar.
Det finns folk som kan filtrera bort dem.
Ni är inte den förste som vill ha bort dem.
Ni visade mig den här platsen av en anledning.
Av samma skäl som ni hoppade ner från balkongen.
Ni kan inte leva så här.
Ni lever övervakad varje sekund av livet.
Ärret är annorlunda. Där kan ni komma bort.
För Imperiet symboliserar Ärret misslyckande.
För övriga Trantor symboliserar det en möjlighet.
För första gången på århundraden kan vi se riktiga moln och stjärnor i skyn,
ingen simulation styrd av dataservrar för att hålla oss lugna och nöjda.
Kommer jag igenom säkerhetskontrollen?
Den är dold.
Det är inte alls som ert palats.
Det är trängsel. Det är kaotiskt.
Men det är levande.
Och det väntar på er.
Följ med mig.
Du hörde inte middagsklockan.
-Beklagar. -Punktlighet. Rutiner. Respekt.
Vanligt folk kanske måste lära sig sånt,
men de är medfödda hos Cleoner.
Eller borde vara.
Självklart.
Jag lärde mig om Trantor. Resten av det.
Vi är Trantor.
Inget utanför palatsmurarna är viktigt.
Hari?
Dator, vad tittar jag på?
Hari Seldons kvantmedvetandeprotokoll.
Det är ett slags projektion.
Dator, identifiera problemet med Hari Seldon-protokollet.
Inkomplett neurallänk.
Hjälp mig.
Dator, vad var länkningens källa?
Initierad genom Raych Foss ankomstprotokoll.
Kan du starta om det?
Auktorisering krävs.
-Hari, kan du höra mig? -Hjälp mig.
Lyssna på mig. Fokusera på min röst. Det här är Gaal.
Gaal!
Du digitaliserade ditt medvetande, men nåt gick fel.
Du har fastnat i en slinga av det förflutna.
Koncentrera dig på min röst.
Det här är det nuvarande. Det är nutid.
Bra, Hari. Följ min röst.
Det där är det förflutna. Det här är nu.
Vad har du gjort med dig själv, Hari?
Jag fick en dataenhet implanterad i hjärnan innan vi lämnade Trantor…
…synkroniserad med en ingång dold i Raychs kniv.
Den spelade in alla mina tankar, minnen, allting, ända fram till stunden då…
Nåt måste ha gått fel.
Var är jag?
Ombord på skeppet Korpen, på väg mot Helicon,
din hemvärld, Hari.
Visst, ja.
Hur lång tid?
Trettiofyra år.
Du ska inte vara här.
Var är Raych?
Han skickade mig istället.
Det skulle han inte göra. Du skulle leda den Första Stiftelsen.
Det visste han.
De möter snart sin första kris. Vem för befälet?
Lewis Pirenne, antar jag.
Han klarar dem genom uppbyggnadsskedet,
men för fortsättningen behöver de nån som du.
Det visste Raych. Var är han?
Det är svårt att förklara.
Du är död, Hari.
Det vet du väl?
Raych mördade dig.
De tror att jag hjälpte till.
Va? Varför?
Jag gick till din hytt. Jag avbröt honom.
Jag såg honom böjd över dig med kniven i ditt bröst.
Han slängde mig i livbåten och stannade kvar.
Vad hände med honom?
De avrättade honom.
Är Raych död?
Varför, Hari?
Hari? Varför gjorde han det?
Hari?
Hari!
Vi har ont om tid. Vi måste agera. Nu.
Vi tar deras vapen och utjämnar oddsen.
Jag är ingen kämpe. Det är ingen av oss.
Det är nästan ingen, förrän de inte har nåt val.
Stopp!
En energibarriär.
Säkert en föregångare till vårt stängsel på Terminus.
Jag är den enda experten här som kan åsidosätta den.
Men ni måste släppa loss mig.
Gör det, väktare.
Annars dör vi alla förgäves.
Såja. Vi är inkodade allihop.
Femton sekunder.
Bojorna på igen. Håll fram händerna.
Vad är det här?
De gamla skeppen använde kyltankar för språngdriften. Försiktigt.
Sluta förhala.
Fortsätt framåt.
Lewis!
Nej!
Nej, Phara.
Vi behöver henne än.
Det kan finnas fler barriärer och spärrar att åsidosätta.
Snälla Rowan.
Vi mister alla våra experter, och tiden börjar ta slut.
Vill du leva för att kunna utdela ditt slag mot Imperiet?
Det kan du inte göra om du stannar här ombord.
Jag lämnar aldrig Invictus.
Och inte du heller.
Du ska hjälpa oss att omprogrammera skeppet innan det tar nästa språng.
Vi ska styra det rakt in i hjärtat på Trantor.
Kejsaren kommer inte att kunna fly,
liksom mitt folk inte kunde det.
Hela Trantor kommer att vara en hög med giftig aska,
med all dess ondska begravd under.
Vi ska skipa rättvisa mot dem, väktare.
Vi ska dö för att tvinga ner Imperiet på knä.
Syrenivå, två procent.
Hari?
Skeppet stänger ner utan dig.
Temperaturen faller.
Jag kan snart inte andas längre.
Auktorisera återställande av livsuppehållande system.
Hari?
-Auktorisera återställande… -Hari, snälla.
-…av livsuppehållande system. -Hari. Snälla.
Snälla.
Auktorisering utförd.
Jag är skyldig dig en förklaring, Gaal.
Det inser jag nu.
Varför gjorde Raych det?
Jag förstår inte. Varför dödade han dig?
Min död var ett nödvändigt villkor för Planens framgång.
Jag förstår inte.
Stiftelsen behöver mer än en människa som inspiration.
Den behöver en myt som varar i flera århundraden.
Och det fungerade.
Minns du våra dödlighetsprojektioner för Terminus?
De var 34,2 procent.
Den verkliga siffran var bara hälften.
Min död enade Stiftelsen.
Stiftelsen är ingen religion, Hari.
Och du är ingen gud.
Nej. Gudar är osårbara för knivar.
Men de kan dödas. Om man slutar tro på dem.
Jag kan inte tro det. Visst, du är egoistisk,
men jag tror inte att du skulle offra ditt liv för att förvandlas till det här.
-Varför inte vänta tills… -Jag har Lethesyndromet.
Hade Lethesyndromet.
Min far hade det också.
När symptomen uppträder försvinner den kognitiva förmågan snabbt.
Tänk efter.
Vi når Terminus, möter svält och svåra förhållanden,
men jag är inte längre räddningens redskap
utan galningen som drog med alla till en kal klippa.
Men du sa ju att det var din dröm att se Terminus.
Att vi skulle starta Stiftelsen tillsammans.
Ja.
Det sa jag högt och ofta, eller hur?
Så ofta att jag själv blev trött på det.
Det var skådespel.
Jag byggde upp berättelsen.
Ett fint sätt att säga att du ljög.
Asteroidspillror närmar sig.
Helicon. Hemma.
Asteroidbältet omger…
Helicons mörka stjärna.
Det har hållit din hemvärld dold i alla dessa år.
Jag vet var vi är, Hari. Det är varför som är problemet för mig.
Kände Raych till det här? Din död? Det här skeppet?
Raych visste allt.
Jag skulle ta mitt liv. Han skulle stanna kvar och förklara varför.
Cirka en vecka senare skulle han försvinna och återförenas med mig här.
Han älskade dig. Det var ingen lögn.
Du borde ha förvarnat mig.
Hade du lyssnat?
Jag är så trött på det här.
Att du bestämmer vad jag behöver veta och när.
Vad ändrade din plan?
-Behöver jag verkligen säga det? -Säg det.
Han tänkte aldrig lämna dig.
Så du fick Raych att döda dig.
Då måste han lämna mig.
-Du utnyttjade honom. -Nu är du orättvis.
Du utnyttjade oss båda.
Raych var alltid menad att vara här.
Inte du. Raych.
Du var menad att stanna på Terminus, att leda Terminus.
Just det! Det fanns aldrig en version av din plan
där Raych och jag var inom ljusårs avstånd från varandra.
Våra önskningar var underordnade, bara din plan fungerade!
Du är för smart för att spela offer, Gaal.
Du sa ja till din del i det här i samma stund som du löste Abraxas.
Vad säger du?
Du kunde ha skickat in svaret anonymt.
Du valde att bli erkänd.
Ingen tvingade dig att komma till Trantor.
Jag kom under falska förespeglingar.
Du visste mycket väl vilken uppmärksamhet det skulle ge dig
och faran du utsatte din familj för.
Du gjorde ett val, Gaal.
Du ville ha ett annat liv än det som var utstakat för dig.
När vi ställdes inför kejsaren,
valde du att ljuga för honom.
"Om ni dödar mig, accelereras fallet." Sa du inte så till honom?
Okej. Vi är båda hycklare.
Om det här bara hade handlat om den väg psykohistorien visade,
hade du låtit Cleon döda dig där i tronsalen.
Dina anhängare hade skickats i exil,
och allt hade fallit på plats som planerat.
Det är sant.
Så varför gjorde du inte det?
Jag ville leva.
Det ville Raych också.
Nu är jag här istället för på Terminus, och Raych är död.
-Och det är ditt fel, inte mitt. -Är det?
Våga inte skylla på mig.
Du skulle inte ha varit i närheten av min hytt kvällen jag dog.
Du skulle vara ute och simma.
Varje kväll, 40 längder. Räkna primtal som ett urverk.
Jag har hört nog.
Jag gillade dig bättre när du dog.
-Du kom till min hytt. Varför? -Jag var orolig för Raych.
-Varför gick du inte till hans? -Det gjorde jag. Han var inte där.
-Så vad hände? -Jag vet inte. Jag…
Dator, undvik asteroidbältet.
Auktorisering krävs.
Nåt kommer att genomborra skrovet.
Hari, om du finns i stordatorn kan du vända skeppet.
Sköldarna är starka.
Alla småhål förseglas automatiskt.
Vänd skeppet. Det här går inte.
-Varför ändrade du din vana? -Jag kan inte…
Varför gick du upp ur bassängen?
Jag vet vad du försöker göra.
Du var orolig för Raych. Du gick till hans hytt.
Han var inte där. Vad hände sen?
86 981 803.
Jag kände det i luften.
86 981 821.
En undergångskänsla.
Jag… fick en känsla.
86 981 827.
Vad för en känsla? Ett minne? En syn? Vad?
Ett tvång?
Som om min kropp visste nåt innan jag gjorde det.
Hari, himlen.
Som att veta att Stjärnbryggan skulle falla.
Som att veta när de skulle komma och gripa mig.
Varför är du vaken?
Sa du nåt?
Nej. Men jag tänkte fråga…
Nån talade innan de gjorde det.
Underbarnet talar.
86 981 000…
Vi är alla annorlunda, ms Dornick.
Och om du inte vet vad det är, bör du ta reda på det
innan nån annan gör det och använder det mot dig.
86 981 827.
Terminus.
Du utvisar oss.
Sa du nåt?
Underbarnet talar.
Du utvisar oss.
Jag beklagar.
Varför är du vaken?
Sa du nåt?
-Jag beklagar. -Du utvisar oss.
-Varför är du vaken? -Jag beklagar.
Sa du nåt?
Därför kom jag till din hytt. Det var det du inte kunde förutse.
Jag visste vad som skulle hända innan det hände.
Inte genom matematik eller uträkningar…
Jag tror att jag kan känna framtiden.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson