ЗА МОТИВАМИ РОМАНІВ АЙЗЕКА АЗІМОВА
Фундація
У всіх світах є привиди.
Вони навідуються в усі будинки.
Навіть у імператорський палац.
Особливо в імператорський палац.
ЗА 400 РОКІВ ДО ТОГО
Де ти була?
У системних програмістів.
Ти проводиш з ними більше часу, ніж зі мною.
КЛЕОН ПЕРШИЙ
Ви дали їм велике завдання.
Пошукати їм заміну?
Вони впораються.
Я можу розраховувати на тебе, Демерзел?
Упевнишся, що вони впораються?
Авжеж, Клеоне.
І не лише в цьому.
У всьому.
Я завжди думав, що ти залишишся, коли я помру.
Та на схилі віку усвідомив…
що не маю сприймати все як належне.
Я віддана імперії.
Так. Але чи буде імперія віддана тобі?
Вона не завжди була доброю до твого виду.
Ви стаєте сентиментальним, майже надмірно.
Я ж помираю.
І залишаю по собі безлад.
Вам не подобається ваш послідовник?
Ми ще можемо повернутися до планів на шлюб і спадкоємця.
Демерзел, попри те, хто ти, а може, завдяки цьому…
дечого ти ніколи не знатимеш.
Можливо, колись я пізнаю смерть.
Так.
Та навряд чи вважатимеш її прихід передчасним.
Я мав би побачити завершення будівництва Зоряного моста.
Я. Мій розум. Мої очі.
Ми мали б разом поїхати на орбітальну платформу
й поглянути вниз – на все, що створили.
Колись ми це зробимо.
Вашу спадкоємність гарантовано.
ЧЕРЕЗ 400 РОКІВ
-Ти часто про нього думаєш? -Ви мене знаєте.
Я нічого й нікого не забуваю.
ЧЕРЕЗ 19 РОКІВ ПІСЛЯ ВИБУХІВ НА ЗОРЯНОМУ МОСТУ
Я завжди думаю про імперію.
Орбіта платформи скорочується все швидше.
Принаймні так кажуть фізики. Бояться, що вона впаде їм на голови.
Це їхня робота – боятися через подібне.
А не наша?
Можливо – твоя. Та вже не моя,
як уже не його.
Самі вирішуйте, як провести останній день.
Усі ви різні.
Я в цьому сумніваюся.
Але дякую, що намагаєшся вселити віру в мою особливість, коли я йду зі сцени.
Йому було найважче.
Бо він міг себе замінити лише малюком Світанком.
Дитям, що мало його очі.
Було точною його копією, та все одно було дитям.
Коли я про нього думаю, згадую саме це.
У нього також була ти.
Зустріньтеся з майстром Іланом, імперіє, задля останньої примірки.
Ходімо?
Кожна деталь бездоганна.
Декоративна строчка?
Мабуть, нефритом.
Геть.
Вибачте, імперіє.
Я схуд.
-Але ваша статура… -Я всихаю.
Світ уже бачить мене здаля.
Це вбрання надзвичайне, Ілане.
Я з гордістю вдягну його на церемонію відбуття.
Дякую, імперіє.
Тихо. Закінчимо?
Ілане, нехай дівчина продемонструє свій хист.
Брате Присмерк. Я не знав, що ти тут.
Анакреон. Феспіс.
Цікаво, чи ви скажете про них, коли мене не стане.
Ми розбили варварів. Розсіяли їхні сили.
Що нам сказати, чого не сказав ти?
Не знаю. Я й досі думаю, що сам маю ще сказати.
Про Провінції?
Про будь-що. Про те, чи ми справді маємо контроль над усім.
Я в жодному разі не хочу марнувати слова, які мені залишилися.
Ти марнуєш їх, говорячи про Провінції.
Я говорю про Селдона.
Він давно помер.
І його скоро забули.
Чи значить це, що його слова більше не мають цінності в цій імперії?
Брате, імперія сильна…
Спадок Клеона І.
Цікаво, чи можна його врятувати.
Стабілізувати буксирами. Вивести далі в космос.
Навіщо?
Щоб не було знищено залишки мрії Клеона І,
оскільки ми не маємо власних.
Брате Присмерк.
Це ми – велика мрія Клеона І, а не Зоряний міст.
Мрійник.
Учений.
Алхімік.
КЛЕОН 11 ХУДОЖНИК
І я.
КЛЕОН І МРІЙНИК
Я все життя намагався,
але так і не зміг надати обличчю такий вираз.
Ходімо. У ваших братів для вас останній подарунок.
Дякую вам, браття, за цю чудову трапезу.
Я смакую любов, яку ви вклали в кожний кусник.
Я високо ціную ваш час і увагу.
Будь ласка, брате.
Але наш подарунок – не трапеза.
Вітаємо на Транторі, серці імперії.
Минуло стільки часу.
Він був славетний, правда?
Поважайте мир і втішайтеся ним.
Правда.
І на його честь ми побудуємо щось ще величніше. Для тебе.
Поважайте мир і втішайтеся ним.
Вам тут бути не можна. Ви ж знаєте.
Навряд чи я перший захотів побачити себе на початку життя.
Саме тому ми встановили це правило.
Я ніколи не чув цієї пісні. Чи чув?
Не дивно, що імперія так тебе любить.
Я розумію, що не можу сприймати це дитя як невинне.
Навіть якщо Селдон помилявся…
…у цьому є щось неприроднє.
Ви мусите піти.
Відпочиньте.
Дивно спостерігати своє народження.
Спіть. Побачимося завтра.
Я бачив, як сьогодні…
ти дивилася на нашого першого брата на старому Зоряному мосту.
Ми не такі хороші, як він?
Тому ти сумуєш за ним?
Ні, милий брате.
Ви такі ж хороші.
Але ви всі покидаєте мене.
Ти досяг нашої величі.
Брате Світанок, ти тепер День.
Дякую, брате Присмерк.
А ось і новий Світанок настав.
У тебе попереду довгий і гарний день.
Брате Темрява, час прийшов.
Мрія продовжує жити в тобі.
Бо ти живив її собою.
Усе добре.
Усе гаразд.
Ні.
Щось не так.
Демерзел.
Я не забуваю нічого й нікого.
Я завжди думаю про імперію.
Живі бачать привидів.
Ми чуємо їхній шепіт, якщо дослухаємося.
ЧЕРЕЗ 17 РОКІВ
Нас усіх навідують пророки.
КЛЕОН 14
Ви впевнені, що хочете це стерти, Брате Світанку?
Так.
Я це вже переріс.
Ігнорування мертвих несе загибель.
Після чергової зміни поколінь Клеонів
Фундація почала колонізацію Термінуса.
Імперія недооцінила Гарі. Як і всі ми.
Гарі передбачив, що Клеони скоріше вишлють нас, ніж стратять…
що пунктом призначення для його послідовників стане Термінус.
Кожну деталь їхнього прибуття було визначено наперед…
коли колоністи прибудуть…
де побудують форпост.
Тож уявіть їхній подив,
коли по прибуттю вони побачили щось непередбачене.
Заради Селдона, що це таке?
В оглядах про це не згадували.
Повернемося?
Куди, Марі? Ми знали, що це подорож в один бік.
-Піду, гляну що це. -Ні. Підемо разом.
Лорі, з тобою все гаразд?
-Так. -Ходімо.
-У голові трохи паморочиться. -Ходімо.
Назад.
Аббасе, назад!
Цю штуку назвали «Сховище».
За кілька десятиліть воно обросло численними міфами:
його вважали старовинним артефактом, залишеним прибульцями…
пунктом спостереження, який раніше встановили Клеони.
Єдине, що напевно знали поселенці,
це те, що Сховище не дозволяло нікому наближатися.
Тож вони трималися віддалік.
Космічний корабель розібрали…
з його частин збудували житло.
І загадка стала буденністю.
Учителька каже, з нею важко.
Вона наче чужа нам.
Це добре.
Ти мене не слухаєш, Аббасе.
Вона мрійниця.
Занурена в свої думки.
Вона мислителька. Як ти.
Вона не занурена в думки.
Вона свідома всього.
Поглянь на неї. Ця штука її заворожує.
Воно гарне.
Воно небезпечне.
Як гадаєш, що там усередині?
Ми не знаємо.
То як ви знаєте, що воно небезпечне?
Ходімо.
ТЕПЕРІШНІЙ ЧАС
Лети.
Тікай.
Колись ти поцілиш у мене й пошкодуєш про це.
Маєш класний вигляд.
Так. Спеціально підбирала.
-Що саме? -Правий чобіт до лівого.
І як це я не помітив?
Як твоя скажена робота?
Щойно повернулася з об'їзду пагорбів.
Лишайникові зарості зникають. крижані лунці летять на південь.
Отже, весна буде приємна й тепла.
Невже ти не сумуєш за цим?
За смородом сірки?
І обмороженнями?
Ні. Тобі робота наглядача підходить значно більше, ніж мені.
Нічого собі слід, еге ж?
Так. Це кігтепіп. Самиця. Мабуть, кілограмів 600.
Уже кілька тижнів уночі випробовує міць огорожі.
Зватиму її Мейбел. Вона одиначка.
Салвор, навіщо ти покликала мене сюди з самого ранку?
Я бачу, коли дочка щось хоче сказати, але зволікає. Кажи.
Я провела маленьку перевірку.
Із темним полем щось не так.
А нащо ти перевіряла його зараз?
Не знаю. Якесь внутрішнє чуття.
Я перевірила його й маю докази.
Звісно. Ти вже казала їй?
Спершу хотіла сказати тобі.
Мені приємно. Але це інформація для неї.
І підкресли наявність доказів.
Завдяки старанням доктора Селдона
Клеон 12 заснував наш притулок…
Час лічить
найточніше саме водяний годинник.
Так. Але для роботи йому потрібна вода, так?
Авжеж.
А що буде, як вода закінчиться, послушнику Джорде?
А для сонячного годинника потрібен лише гномон – оця пластинка.
І, звісно ж… сонце.
Гарі Селдон довірив нам відбудову цивілізації після її падіння.
Неможливо щось припускати.
Чи будуть письменні ті, хто виживе?
Якою мовою вони говоритимуть?
Ми навіть не знаємо, по яких світах їх розвіє.
Що, як вони опиняться на Першій Лебедя,
де вологу можна зібрати лише з плакучого лозняка?
Тож так, водяний годинник точніший,
але сонячний – практичніший.
Ми не можемо передбачити всіх умов і випадків, з якими зіткнуться нащадки.
І водночас не можемо зберегти всі досягнення,
тож доведеться обирати. Знову й знову.
Поки цивілізація не загине.
Я б обрала водяний годинник.
І мала б таку можливість, якби досі тут училася.
Вибач. Це…
Знаю, ти тут на своєму місці,
оберігаєш нас, забезпечуєш виживання Фундації…
Я забезпечую ваше виживання. Фундація…
Це те саме. Ми – Фундація.
А я – ні. Але ви в це вірите. І нехай.
Не треба робити з нас секту.
Дехто з мого покоління знає, що таке справжній релігійний запал.
То ти хочеш знати, що я прийшла розповісти?
Я не люблю підходити близько.
Тато сказав, тобі потрібні докази. Ти сама все відчуєш.
Темне поле розширюється.
Раніше воно починалося там. Тепер – тут.
Якщо так і далі триватиме, доведеться покинути місто.
Пам'ятаю, як уперше побачила тебе тут.
Тобі було чотири роки. Серед ночі.
Ти стояла прямо під Сховищем, наче його там не було.
І не реагувала, коли я тебе кликала.
Я думала, це він мене кличе.
Привид.
Наче уявний друг.
Я пробувала підповзти до тебе, та біль був нестерпний.
Ти просто…
дивилася не мене.
Я не розуміла, чому Сховище шкодить тобі, а мені – ні.
Ти особлива, Салвор.
І завжди була така.
То чому ти про це мовчиш?
Ми з батьком не хотіли, щоб тебе виділяли.
Але ж виділяють. І так було завжди.
Я їх нервую.
Як Сховище.
А зараз воно тебе кличе?
Не словами.
Докладніше, будь ласка.
Думаю, воно прокидається.
Ти й інші енциклопедисти –
ви готуєтеся до кризи, яка настане хтозна-коли.
Думаю, вона настала.
Уже.
Джіа! Кір! Прилетів Хуґо!
-Прилетів Хуґо! -Хуґо тут! Біжимо.
-Прилетів Хуґо. -Хуґо!
-Хуґо!
Хуґо!
Хуґо! Подивіться! Біжимо.
-Так швидше! -Стійте. Агов!
-Не піймаєш. -Сюди.
Швидше, народ! Біжимо!
Полі, швидше!
Хуґо!
-Хуґо! -Хуґо!
А щоб мене, Хуґо!
Пані та панове. Цілком дорослі люди, чим можу бути корисний?
У тебе для нас щось є?
Корелліанський шоколад. Насолоджуйтесь.
Я не хочу шоколаду. Може, даси пива?
Може, спитаєш про це, коли волосся на грудях виросте?
І не треба канючити, ви ж не цуценята.
Ми не канючимо. Ми міняємо.
Серйозно? Що на що?
Хочеш наш блискучий розум і товариство?
Чорта лисого.
Ось що я скажу.
Якщо допоможете розвантажитися,
може, й знайду для вас щось доречне.
Згода. Я допоможу.
Ми теж.
То вперед.
-Швидше, народ. -Біжимо.
-Кіре, лови. Полі. -Я тут.
Запах жахливий.
Так і має бути. Це герметик для гумових чобіт.
У ньому стільки цибулі?
Мабуть, рецепти переплутав.
Оце буде трагедія.
Нічого. І так добре.
Що таке?
У мене на кухні чоловік.
Ти тут давно?
Довгих 29 годин.
А що ж решта галактики?
Вона велика.
Раджу колись подивитися.
А варто?
Айріна Чотири.
Єдиний континент, зате скрізь тропіки.
Там жуки, як собаки. І так само ластяться.
Вивантажив там ліки, забрав фрукти.
Таке мандрівне життя нерегулярного постачальника.
-Куди ти повіз фрукти? -На Геспер.
Я вже мало що про нього пам'ятаю,
але потім я прожогом промчав по цьому маленькому кластеру.
От де ґешефт! Людей було не зупинити.
Складові рівняння – робітники, цукор, ром, гроші.
У вас кілька природних супутників, та бачили б ви, що в них.
На небі наче жменю монет розсипали.
Жменю монет?
Таке я хочу побачити.
То лети. Покинь уже цю крижану кулю.
-У мене тут обов'язки. -Не ти ж їх обирала.
Але я все одно їх маю.
Можливо, я впевнена, що маю бути тут, та не знаю чому.
Тому, що ти важлива для цього світу?
Можливо. Трохи егоцентрично, але можливо.
Я не казала, що важлива. Казала, що не можу поїхати.
До речі, про відбуття: пообідаємо зараз чи після?
Краще після.
Що ти робиш?
Щось сталося?
Якесь дивне чуття. Піду перевірю периметр.
Бо дивні чуття з'являються звідти?
Ні. Звідси.
Я просто пройдуся.
А якщо я скажу: «Зараз надіну штани», – що відповіси?
Ніяких штанів наступні 25 годин.
-Ти потім злитимешся? -Ніколи.
Чого ти туди пішов?
Стій!
Стій! Комендантська година.
Агов!
Хто ти?
Що за чорт?
Я чув постріл. Що тут?
Я божевільна, чи це анакреонський корабель?
Ти, звісно, божевільна.
Але це таки корабель.
І є ще три.
-Викличте їх. -Пробували. Не відповідають.
І нехтують нашими векторами наближення.
Відправити їм назустріч шатл?
Один з ваших неозброєних?
Це корвети. Бойові кораблі.
Чому він тут?
Бо він знає, які на вигляд бойові кораблі.
А ще він феспієць.
Не був удома з бомбардування.
Неможливо. Тобі було б…
Під 70. Половину цього часу я провів у кріогенному сні.
Як летиш на Анакреон, краще мовчати, звідки ти.
-Анакреон під імперськими санкціями. -Не будь дитиною, Льюїсе.
Може, це помилка. Може, вони збилися з курсу.
Вони явно пробують проникнути непомітно.
Ми – науковий форпост. У нас нема нічого цінного.
Мер, анакреонські кораблі сідали тут раніше?
Останні 30 років – ні анакреонські, ні феспійські.
За імперським наказом, їм на Термінус не можна.
Це точно пов'язано зі Сховищем.
Що?
Темне поле розширюється.
-Я вчора помітила. -Як швидко?
А наступного дня з'явилися анакреонці.
Формально, ми – імперський форпост.
А всім відомо, які злі анакреонці на імперію.
Ти кажеш, що Сховище – анакреонська…
Я кажу, що Сховище щось знало й відреагувало.
Можливо, попередило нас.
То що, Сховище зв'язалося з тобою, бо ти в нас особлива?
Салвор – не одна з нас.
Треба подумати, чи передбачено в Плані…
Забудьте План.
Селдон помер.
Коли ви вже почнете думати своєю головою?
Годі. Не треба все ускладнювати.
Анакреонці ігнорували наші виклики. Вони порушують імперський космпростір.
Порядок наший дій очевидний.
Запустимо маячок зв'язку,
щойно планета буде в потрібному положенні.
Звернемося до імперії, і хтось прилетить.
Куди це ви?
Перевірити наш арсенал.
Якщо анакреонці випередять імперію,
хочеться знати, на яке насилля ми здатні.
Коли цю зброю перевіряли востаннє?
-Ми трохи розслабилися. -У мене є іонний пістолет.
Мамо, є щось корисне в запасниках?
Кілька сокир і праща зі Світу Ткачів.
-Мені слід було готуватися. -Це не твоя робота.
-Ні? Я ж оберігаю вас. -Сюди.
Зазвичай у таких ситуаціях я пропоную алкоголь.
ПОЧАТОК ЗВ'ЯЗОКУ З ІМПЕРІЄЮ
Вікно зв'язку відкрите.
Через кілька секунд з'єднання.
ЗВ'ЯЗОК НЕ ВСТАНОВЛЕНО
Що сталося?
Маячок зв'язку не відповідає на наші сигнали. Вимкнувся.
Є ще один.
Ні, нема.
І що це значить?
Зв'язатися з Імперією неможливо.
Спробуйте ще. Не панікуйте.
Може, це лише метеоритний дощ. Він пройде.
Якраз тоді, як на підході анакреонці?
Якщо анакреонці планують висадку,
скільки до їхнього прибуття?
При нинішній швидкості – 40 годин.
Мамо.
Що це?
Психоісторія.
Уся робота Гарі, виражена математичним рівнянням.
Я забрала це з його кабінету після похорону.
Його розрахунки – основа наших дій.
На кораблі лише двоє людей могли це зрозуміти.
Гарі Селдон і Ґаал Дорнік.
Може, ти щось зрозумієш?
Я? Навряд.
Салвор, якби ти входила в План,
мені було б набагато легше в усе це повірити.
Ага. Який сюрприз.
Варто було спробувати.
Ти так думаєш?
Я ж казала, інакший – не значить особливий.
Маячок зв'язку зламався.
Зловісна випадковість.
Тобі, мабуть, треба тікати.
Та ну.
Анакреонці прилетять через два дні. Чи менше.
Тобі безпечніше буде деінде.
У цю пору року тут так гарно.
Неозорі пустирища промерзлого лайна.
Я серйозно, Хуґо.
Ти взагалі серйозна.
Я нікуди не полечу.
Це не твоя битва.
Он як? А чия?
Селдонова?
Тоді вона й не твоя.
Лети зі мною.
Не можу.
Чому?
Бо мушу їх захистити.
Живі бачать привидів.
Імперія боялася Гарі, бо він міг бачити майбутнє.
Та насправді він лише вивчав минуле.
Що вам треба?
Зосередься на шаблонах поведінки – й передбачиш майбутнє.
Живі бачать привидів.
Ми чуємо їхній шепіт, якщо дослухаємося.
Знову ти.
Привіт.
Що з тобою, Мейбел?
Буде боляче.
Спокійно.
Кинь зброю.
Хто ти?
Салвор Гардін, наглядачка на Термінусі.
Анакреонцям не можна ступати на імперську землю.
Навіщо ти тут?
Привиди померлих навідують скелети, що були нашим домом.
Вони скрізь.
І хочуть узяти те, що належить нам.
Переклад субтитрів: Анастасія Черевко