ПО РОМАНИТЕ НА АЙЗЪК АЗИМОВ
Във всеки свят има призраци.
Всяка къща е обитавана от тях.
Дори императорският дворец.
Най-вече дворецът.
ЧЕТИРИСТОТИН ГОДИНИ ПО-РАНО
Къде беше?
Със системните програмисти.
Напоследък си повече с тях, отколкото с мен.
КЛЕОН ПЪРВИ
Задал си им сериозна задача.
Да им търсим ли заместници?
Ще се справят.
Мога ли да разчитам на теб, Демерзел?
За справянето.
Разбира се.
И не само за това.
За всичко.
Винаги съм смятал, че ще останеш след мен.
Но в заника на живота ми си мисля...
Не бива да смятам нищо за сигурно.
Предана съм на Империята.
Така е. Но дали тя ще ти отвърне със същото?
Невинаги е била щедра към твоя вид.
Ставаш сантиментален, почти сълзлив.
Умирам.
А оставям всичко разпокъсано.
Недоволен си от приемника си ли?
Можем да променим решението си за брак и наследник.
Заради всичко, което си, а може би именно поради него...
Няма да узнаеш някои неща.
Някой ден ще позная смъртта.
Да.
Но едва ли ще е скоро на прага ти.
Трябваше да видя Звездния мост завършен.
Аз. С ума си. С очите си.
Трябваше да се извисим заедно на орбиталната платформа
и отвисоко да погледнем постигнатото.
Един ден ще стане.
Завещаното от теб ще пребъде.
ЧЕТИРИСТОТИН ГОДИНИ ПО-КЪСНО
Често ли мислиш за него? - Знаеш каква съм.
Не забравям нищо и никого.
19 Г. СЛЕД АТЕНТАТА НА ЗВЕЗДНИЯ МОСТ
Винаги мисля за императора.
Орбитата на платформа се забавя с бързи темпове.
Така казват физиците, които се боят, че ще им падне на главите.
Работата им е да се боят за това. - Не е ли наша работа?
Може би все още е твоя, но моя вече не е.
Както вече не е и негова.
Ти избираш как да прекараш последния ден. Всички сте различни.
Съмнявам се.
Но ти благодаря, че ми вливаш чувство за уникалност на прага на смъртта.
Най-силно се отрази на него. Имаше само малкия Изгрев за трона.
Бебе с очи като неговите.
Пълно негово копие във всяко отношение, но все пак бебе.
Това се сещам, когато мисля за него.
Имаше и теб.
Моля те, виж се с майстор Илан. Чака те за последната проба.
Да започваме?
Какви детайли! Съвършенство!
За декоративния шев?
Нефрит, струва ми се.
Къш, къш!
Съжалявам, императоре.
Отслабнал съм.
Структурата ви... - Спаружвам се.
Светът започва да ме вижда далечен.
Мантията е единствена по рода си.
За мен ще е чест да съм с нея в отвъдното.
Благодаря, императоре.
Ще довършим ли работата?
Илан, да позволим на момичето да се изяви.
Братко Здрач? Не знаех, че си тук.
Анакреон. Теспис.
Дали ще контактуваш с тях след смъртта ми?
Смазахме варварите, откъснахме ги от Империята.
Какво би искал да им предадем от твое име?
Не знам. Още не мога да измисля какво да кажа, казал съм всичко.
За Външния периметър?
За всичко. За това дали случващото се наистина е в наша власт.
Колкото и думи да са ми останали, не бих ги хабил напразно.
Загуба е да ги хабиш за Външния периметър. - Говоря за Селдън.
Отдавна покойник.
Бързо забравен.
Значи ли това, че думите му вече нямат значение за Империята?
Империята е силна...
Завещаното от Клеон Първи.
Чудя се дали има начин да го опазим.
Да го укрепим с реактивни асансьори? Да го изтласкаме?
С каква цел?
За да не унищожим и последните останки от мечтата на Клеон
поради липса на наша.
Братко Здрач.
Ние сме голямата мечта на Клеон Първи, не Звездният мост.
Мечтателят.
Ученият.
Алхимикът.
КЛЕОН ХІ, ХУДОЖНИКЪТ
И аз.
КЛЕОН ПЪРВИ, МЕЧТАТЕЛЯТ
Цял живот се опитвах,
но мисля, че така и не успях да постигна това изражение.
Ела. Братята ти са подготвили последния си дар.
Братя мои, бих искал да ви благодаря за тази прекрасна трапеза.
Във всеки залък мога да усетя с каква грижа е приготвен.
Безкрайно ценя времето и вниманието ви.
Няма за какво, братко.
Не това е подаръкът.
Добре дошли на Трантор, окото на Империята.
Беше толкова отдавна!
Той беше великолепен, нали?
Спазвайте мира...
Така е.
Ще построим нещо по-велико в негова чест. За теб.
Спазвайте мира и му се наслаждавайте.
Не бива да си тук. Знаеш го.
Не може да съм първият, пожелал да види най-младото си "аз".
Затова създадохме правилото.
За пръв път чувам тази песен. Или не е така?
Нищо чудно, че Империята те обича толкова много.
Установих, че не мога да гледам на детето като на невинно.
Дори Селдън да греши...
…има нещо неестествено в това.
Трябва да вървиш.
Трябва да си почиваш.
Странно е да гледаш собственото си раждане.
Спи. Ще се видим утре.
Видях те тази вечер...
как гледаш първия ни брат на стария Звезден мост.
Не сме ли ти достатъчни?
Затова ли ти липсва той?
Не, мили братко.
Достатъчни сте ми.
Просто винаги ме напускате.
Ти дорасна до нашето величие.
Брат Изгрев, сега - Ден.
Благодаря, братко Здрач.
Новият Изгрев току-що отново се пробуди.
Пред теб е един дълъг и прекрасен ден.
Братко Мрак, време е.
Мечтата живее във вас.
Защото ти я опази жива в теб.
Всичко е наред.
Наред е.
Не.
Нещо не е наред.
Демерзел.
Не забравям нищо и никого.
Винаги мисля за императора.
Да си жив, значи да познаваш призраци.
Ако се вслушаме, чуваме шепота им.
СЕДЕМНАЙСЕТ ГОДИНИ ПО-КЪСНО
Пророците ни преследват.
КЛЕОН ЧЕТИРИНАЙСЕТИ
Сигурен ли си, че искаш да се заличи, братко Изгрев?
Да.
Надраснах го.
Пренебрегваме мъртвите на собствен риск.
Империята минаваше през поколения Клеони,
в това време "Фондацията" колонизира Терминус.
Империята подцени Хари. Всички го подценихме.
Хари предсказа, че Клеоните ще предпочетат заточение пред екзекуция.
И че последователите му ще свършат на Терминус.
Всичко около пристигането им беше предначертано.
Кога ще кацнат колонизаторите,
къде ще построят аванпоста си.
Представете си тогава изненадата им,
когато откриха, че там вече съществува нещо.
В името на Селдън, какво е това?
Нямаше го при обследването.
Да се връщаме ли?
Къде да се върнем, Мари? Пътуването е еднопосочно.
Ще ида да видя. - Не. Отиваме заедно.
Лори, добре ли си?
Да, да. - Хайде.
Само малко ми се вие свят.
Назад!
Абас, върни се!
Стана известно като Трезора.
С годините около него се нароиха безброй митове.
Древен артефакт, оставен от извънземни.
Наблюдателен пост, пратен по-рано там от Клеоните.
Заселниците знаеха със сигурност едно: Трезора не допускаше никого да доближи.
И не доближаваха.
Бавният кораб беше разкостен.
От останките изникна убежище.
Загадъчното някога се превърна в банално.
Учителите й казват, че е различна. Като чужда.
Добре.
Абас, не ме слушаш.
Тя е мечтателка.
Отнесена е.
Мислителка е. Като теб.
Не е отнесена.
Будна е.
Погледни я. Запленена е от него.
Красиво е.
Опасно е.
Какво ли има в него?
Не знаем.
Тогава как реши, че е опасно?
Ела.
НАСТОЯЩЕ
Отивай.
Лети надалече.
Някой ден ще ме уцелиш и горко ще съжаляваш.
Добре изглеждаш.
Да, изрядна.
И по-точно? - Дясна и лява обувка.
А аз да не забележа!
Как върви работата в пустошта?
Връщам се от обиколка в планината.
Лишеите се смаляват. Ледените лунички отиват на юг.
Значи ще имаме топла пролет. - Кажи, че не ти липсва.
Вонята на сяра ли?
И измръзванията?
Ролята на пазач ти отива много повече, отколкото на мен.
Това е едричко.
Да. Епископски нокът. Женска. Около 600 кг.
През последните седмици пробва оградата.
Ще я кръстя Мейбъл. Сама е.
Защо ме привика тук толкова рано сутринта?
Познавам, когато дъщеря ми протака. Изплюй камъчето.
Проведох малък опит.
Нещо с нулевото поле не е наред.
Какво те накара да провериш сега? - Знам ли, чувство.
Проверих, имам доказателства.
Естествено. Каза ли й вече? - Исках първо на теб да кажа.
Оценявам жеста, но тя трябва да знае.
Наблегни на доказателствата.
Благодарение на усилията на д-р Селдън
Клеон Дванайсети направи убежище...
Водният часовник е далеч по-прецизен инструмент.
Да, но има нужда от вода, за да работи, нали?
Очевидно.
Какво се случва, когато водата свърши?
За слънчев часовник ни трябва само стрелка - острието, което стърчи.
И, разбира се, Слънцето.
Селдън ни се довери да възродим цивилизацията след рухването.
Нищо не можем да предполагаме - дали оцелелите ще са грамотни,
какъв език ще говорят.
Дори не знаем по какви светове ще са пръснати.
Ами ако се озоват на Лебед Прим,
където единствената влага е от сълзящите лози?
Така че, да, водният часовник е по-точен,
но слънчевият е по-практичен.
Не можем да предвидим всичко, с което ще се сблъскат наследниците ни.
Не можем да опазим всяка иновация, трябва да изберем и да продължим да избираме.
До самото рухване.
Бих избрала водния часовник.
Можеше, ако още се обучаваше тук.
Извинявай.
Знам, че си тежиш на мястото, грижиш се да оцелеем ние, "Фондацията".
Да оцелеете вие. "Фондацията"... - Същото е. Ние сме "Фондацията".
Аз не съм. Но ти го вярваш, приемам това.
Не го изкарвай някакъв култ.
Нашето поколение е наясно какво е истински религиозен плам.
Не те ли вълнува какво искам да ти кажа?
Мразя да съм край него.
Татко каза, че търсиш данни. Така ще имаш от първа ръка.
Нулевото поле нараства.
Преди започваше ей там, сега започва оттук.
Ако се разшири още, трябва да напуснем града.
Помня, когато те намерих тук.
Беше посред нощ, ти беше на четири.
Стоеше под него, все едно е нищо.
Не се обърна, когато те викнах по име.
Реших, че той ме вика.
Призракът.
Като въображаем приятел.
Легнах на земята и се помъчих да допълзя, но болката бе огромна, а ти...
Само ме погледна.
Не разбирах защо Трезора наранява теб, но не и мен.
Салвор, ти си специална.
Винаги си била.
А защо това е тайна?
Не искахме хората да се държат различно с теб.
Но те го правят, мамо. Винаги е било така.
С мен се чувстват неловко.
Като с Трезора.
Сега призовава ли те?
Не с думи.
Обоснови се.
Мисля, че се буди.
Ти и другите енциклопедисти
се готвехте за криза някъде в далечното бъдеще.
Мисля, че вече е тук.
Сега.
Джиа! Кийр! Хюго дойде.
Хюго е тук! - Хюго дойде! Хайде.
Хюго е тук! - Давай, Хюго.
Хюго!
Гледайте! Хайде.
Да минем напряко. - Сега!
Няма да ме хванете. - Оттук.
Хайде, побързайте! Хайде!
Поли, хайде! По-бързо!
Хюго!
Закълни се, Хюго!
Дами и господа, зрели хора, какво мога да направя за вас?
Имаш ли нещо за нас?
Шоколад от Корелия. Да ви е сладко!
Не искаме шоколад. Но може би бира?
Обади ми се, когато ти поникнат косми по гърдите.
Не се молете като жалки палета.
Не се молим, предлагаме сделка.
Нима? Какво ще получа в замяна?
Невероятната ни находчивост и компания?
Категорично "не".
Ето какво.
Ако ми помогнете да разтоваря,
може да намеря нещо по-подходящо за възрастта ви.
Става. Навит съм.
И ние.
Вървете де.
Хайде! - Бързо.
Вони ужасно.
Така и трябва. Правя лепило за ботушите ми.
Прекалил си с лука. - Може да съм сбъркал рецептата.
Би било трагедия.
Ще държи.
Какво има?
В кухнята ми има мъж.
Откога си тук?
От цели 29 часа.
Как е останалата галактика?
Голяма е. Някой път трябва да я видиш.
Трябва ли?
Айрина Четири.
Един континент, но само тропици. Буболечките са с размер и нрав на кучета.
Вкарах лекарства, изнесох плодове.
Това е животът на имперския доставчик.
Къде отнесе плодовете? - На Венера.
Описвал съм ти я многократно.
После отскочих набързо до този малък звезден куп.
Взех да търгувам и не можех да спра.
Затворен цикъл с работници, захар, ром, пари...
Мислиш, че имаш малко луни - виж какво имам аз.
Небето е като поръсено с монети.
Поръсено с монети?
Искам да видя това. - Иди. Разкарай се от тая ледена топка.
Тук имам отговорности. - Не си ги избирала ти.
Да, но са си мои.
Може ли да имаш основания, но да не знаеш какви?
Че си важна за това място?
Възможно е, макар и малко егоистично.
Не казах, че съм важна, а че не мога да замина.
Като стана дума, вечерята сега или след...
След е чудесно.
Какво правиш?
Какво има?
Имам странно чувство. Ще обиколя периметъра.
Оттам ли идва странното чувство?
Не, то е тук, вътре.
Просто ще се разходя.
Ако кажа "само да си взема панталона", ти какво?
Ще отговоря: "Никакви панталони още 25 часа".
После ще си сърдита ли? - Никога.
Какво правиш там?
Спри!
Спри, мина вечерният час!
Ехо?
Кой си ти?
Какво е това?
Чух изстрел! Какво става?
Луда ли съм, или това е анакреонски кораб?
За лудото, луда си.
Не и по този въпрос.
А после станаха три.
Поздравете ги. - Опитахме. Не отговарят.
Не зачитат векторите на заход.
Да пратим совалка да ги посрещне? - Невъоръжена ли?
Това са корвети. Бойни кораби.
Той защо е тук?
Знае как изглежда боен кораб.
И е от Теспис. - Не съм си ходил от атентата.
Невъзможно, значи си...
Карам 70. Половината време бях в криосън между постовете.
На Анакреон е добре да съм никой.
Анакреон е под имперска власт. - Порасни.
Може да е грешка, да са сбъркали курса. - Опитват се да се промушат през радара.
Тук развиваме наука, нямаме нищо ценно.
Анакреоните кацали ли са тук преди?
Не. Нито те, нито теспийците. От 30 г. - никой.
Терминус е недостъпен за тях.
Явно има връзка с Трезора.
Какво?
Нулевото поле се разширява.
Вчера видях. - Бързо ли?
А днес - ето ги анакреоните.
На практика сме имперски аванпост.
А е известно, че анакреоните имат зъб на Империята.
Смяташ, че Трезора може да е...
Трезора е знаел нещо и е реагирал.
Предупреждавал ни е.
Твърдиш, че Трезора ти е подавал сигнали, защото си нещо по-специално?
Салвор е външен човек.
Трябва да решим може ли Планът да е предсказал...
Забрави Плана.
Селдън е мъртъв.
Кога ще започнете да мислите сами?
Достатъчно. Няма нужда да усложняваме нещата.
Анакреоните не зачетоха поздрава ни. Нарушават имперско въздушно пространство.
Ясно е какво трябва да предприемем.
Ще пуснем свързочен буй, щом влезем в следващ ротационен прозорец.
Ще се обадим и Империята ще прати хора.
Къде тръгна?
Да проверя арсенала.
Ако анакреоните дойдат преди Империята,
искам да знам можем ли да отвърнем на удара.
Кога за последно са проверени?
Отпуснахме се. - Имам йонен пистолет.
Има ли нещо полезно в запасите?
Брадвички и прашка от Света на тъкачите.
Трябваше да се готвя. - Не ти е работа.
Работата ми е да ви пазя. - Хайде.
В такива ситуации предлагам алкохол.
НАЧАЛО НА ВРЪЗКА С ИМПЕРИЯТА
Ротационният прозорец е отворен.
Установяваме връзка, ще отнеме няколко секунди.
НЕОСЪЩЕСТВЕНА ВРЪЗКА
Какво става?
Свързочният буй не отговаря на пинговете. Загуби сигнал.
Използвай друг.
Няма друг.
Какво значи това?
Нямаме връзка с Империята.
Не спирай с опитите. Без паника.
Може да е заради метеоритен дъжд. Ще се разчисти.
След прелета на анакреоните?
Да предположим, че искат да кацнат тук. След колко време ще пристигнат?
На база сегашния им подход - 40 часа.
Мамо.
Какво е?
Психоистория.
Целият труд на Хари, изразен в уравнение.
Взех го от кабинета му след погребението.
Цифрите му са в основата на това, което правим.
На кораба имаше двама души, които го разбираха.
Хари Селдън и Гаал Дорник.
На теб говори ли ти нещо?
На мен ли? Едва ли.
Салвор, ако ти си част от Плана,
ще ми е много по-лесно да повярвам на всичко това.
Да, голяма изненада.
Струваше си опитът. - Така ли?
Да си различен, не е като да си специален.
Буят не функционира.
Зловещо обстоятелство.
Ще трябва да бягаш.
Така ли?
Анакреоните ще са тук до два дена, ако не и по-рано.
Тук не си в безопасност.
Гледката през този сезон е красива.
Обширна замръзнала пустош.
Не се шегувам.
Рядко го правиш.
Никъде няма да ходя.
Това не е твоята война.
Така ли? А чия е?
На Селдън ли?
Не е и твоя война.
Тръгни с мен.
Не мога.
Защо?
Трябва да ги браня.
Да си жив, значи да познаваш призраци.
Империята се боеше от Хари, защото той прогнозираше бъдещето.
Но всъщност той единствено проучваше миналото.
Какво искаш?
Откриеш ли модела, можеш да предскажеш какво предстои.
Да си жив, значи да познаваш призраци.
Чуваме шепота им, ако се заслушаме.
Пак ли ти?
Здравей.
Какво ти е, Мейбъл?
Ще те заболи.
Кротко.
Хвърли оръжието.
Коя си ти?
Салвор Хардин, пазач на Терминус.
Анакреоните не се допускат на имперска земя.
Какво правиш тук?
Призраците на мъртвите обитават скелетите на предишните ни домове.
Заобикалят ни.
Зейнали са да отнемат това, което е наше.
Превод на субтитрите Анна Делчева