BASERAD PÅ ROMANERNA AV ISAAC ASIMOV
Som barn ställde jag oändligt många frågor till min mor.
Vad händer när vi dör?
Vart tar vår energi vägen?
Och universum?
Kan det dö?
Hur föddes det?
Hur kan det finnas ingenting och så plötsligt nånting?
Du drunknade.
Jag såg din kropp. Jag höll den.
Du höll en kropp, Salvor. Den var inte min.
Jag hörde honom ropa till mig.
Jag trodde det var en mardröm, men när jag vaknade kunde jag inte andas.
Jag drunknade med honom.
Våra psyken sammankopplades.
Jag kände det han kände. Jag såg genom hans ögon.
Det enda jag kunde göra var att ropa till den som vaktade oss.
Jag gjorde som Tellem lärt mig. Jag gav vakten ett behov. Att hjälpa Hari.
Jag hörde honom ropa efter hjälp, precis som Hari hade gjort.
Jag kvävde hans oröst.
Begravde den så djupt att Tellem aldrig skulle höra.
Jag fjättrade Veniks lik i mitt ställe.
Tellem sa: "De bästa illusionerna måste grundas i verkligheten."
Du såg mig, Salvor. Tack vare Gaal gjorde alla det.
Vi byggde en bro av delade förnimmelser.
Tiotals kilometer från byn,
korsande otroligt tät terräng.
Varje misstag av oss skulle väcka deras uppmärksamhet.
Vi räknade primtal tillsammans.
En barrikad av siffror för att värna våra tankar.
Åttiosex miljoner niohundraåttioåttatusen...
- Tvåhundrasjutton. - ...tvåhundrasjutton...
86 988 259.
86 988 271.
Åttiosex miljoner...
Det var då jag fann dig.
86 988 329.
Det var därför du betedde dig så konstigt.
Hari var vårt ess i rockärmen.
Jag måste dölja alla tankar om honom, och vågade inte tala om vad vi hade gjort.
Jag förstörde nästan allt med mitt mynt.
Om du inte hade lyckats fly, hade vi alla varit döda.
Varning, oidentifierad livsform närmar sig.
Hotnivå: genomsnittlig.
Ni kan komma fram nu.
Ni har inget att frukta från oss.
Ursäkta om vi inte vågar lita på ert ord.
Ni förstår inte.
Hon är borta.
Hennes röst fanns jämt i våra huvuden och styrde vår vilja.
Men för första gången sen vi kom hit, kan vi tänka själva.
Ni befriade oss.
Demerzel, du ska vara på Terminus.
Jag fick meddelande om att en sensor hade utlösts.
Ni två är de första som sätter sin fot i detta rum på nära 600 år.
Cleon berättade min historia för att ni skulle förstå.
Cleon gjorde mig hel igen.
Men inte lika hel som jag hade hoppats.
Du är dockmästaren för hela föreställningen.
En dockmästare som drar i sina egna trådar?
Ni tar fasta på det faktum att jag sköter det ni vet.
Ändå tar ni för givet att era känslor är helt era egna.
Om ni känner lust eller kärlek, undrar ni inte varifrån den kommer.
Så är det inte för mig.
Till slut hade Cleon skrivit om vår historia i sina kringflackande tankar.
Han valde att minnas tvånget som förening.
Jag har inte valmöjligheten att glömma.
Och ändå, när jag tänker på Cleon...
...längtar jag efter honom.
Jag minns den ömsinta lilla pojken som gömde sig i honom som ett spöke.
Och vilken människa det gjorde honom till.
Ädelmodig, tankfull, passionerad.
Han var inte Gryning, Dag eller Skymning, utan hela solens resa över himlen.
Han såg på mig med sådan längtan,
som om jag var ett mysterium han skulle offra allt för att lösa.
Han räddade mig.
Och jag älskade honom.
Men jag vet att han programmerade mig att älska. Så jag måste undra,
skulle mina känslor vara desamma utan hans direktiv?
Skulle jag känna något?
Jag får aldrig veta svaret, och jag hatar honom för det.
Hjälp oss att bryta hans grepp om dig.
Om bröllopet genomförs, avslutas dynastin och du kan bli fri.
Jag kan inte hjälpa er.
- Du måste önska att detta ska få en ände. - Självklart.
Ändå tvingas jag av mitt direktiv att bevara det.
Vi kan omprogrammera dig.
Jag skulle förgöra er om ni försökte.
Så ni förstår, jag måste söka efter något som inte längre finns.
Kan ni klandra mig för att jag utför desperata åtgärder i min tjänst?
Du anlitade de Blinda änglarna.
Ja.
Men drottning Sareth får betala priset.
Hennes kontoutdrag har ändrats för att visa ovedersägliga bevis,
och en minnesredigering kommer att stödja utdragen.
Ers Nåd?
Den tänkte kejsarinnan får stå till svars för förräderi.
Jag beklagar.
Och hon blir nästan helt säkert avrättad.
Lönnmördarna var inte menade att lyckas.
Du ville bara skrämma Dag så att han skulle skylla på Sareth,
och förlovningen skulle vara över.
Jag ville inte att ni skulle få veta det här.
Inget av det.
Radera det från våra minnen, då.
Och riskera att Molndominionen återställer dem?
Det är min uppgift att gräva fram hemligheter.
Ingen idé att göra motstånd.
Vi var dödsdömda i samma stund som vi gick in här, eller hur?
Känner broder Gryning till den här kammaren?
Han vet ingenting. Om ni inte tror mig, gå igenom hans minne.
Vad skulle jag finna där om hans besök i Principium med dig?
Eller hans hemliga kärleksmöten med drottning Sareth?
Jag beklagar verkligen.
Jag förlåter dig.
Ingen av oss var fri.
Vi var dåraktiga som trodde att vi kunde bli det.
Jag minns dig, bara ett år gammal.
Du pekade upp mot skyn och visade mig solen.
Du var så stolt.
Som om du just hade upptäckt att den fanns och delade det med mig.
För jag älskade dig.
Det gör jag än.
Så vackert.
General, förbered flottan för rymdsprång.
Initiera vår resa tillbaka till Trantor.
Inte Trantor.
Säg mig, broder, hur många världar har lagts under Stiftelsens välde?
- Sju. - Namnge dem.
Ni känner redan deras namn.
Jag vill höra dig säga dem.
Såja, broder, var en man.
Gör anspråk på era mångtaliga erövringar.
Thespis, Anacreon, Smyrno,
Sayshell, Konom, Daribow, Glyptal IV.
Ta med Siwenna också.
Vi ska förgöra dem alla.
Vi börjar med Thespis.
Du har dina order, general.
Ni har besegrat Stiftelsen.
Eventuella rester i dessa världar kapitulerar...
Eventuella rester är en cancer som inte får växa.
Kejsare, se vad ni har gjort.
Det är ett illdåd.
Men jag lydde order, så att det inte skulle behövas ett till.
Nej, du lydde order för att jag befallde.
Och nu befaller jag dig att förflytta flottan till Thespis.
Om ni gör detta, är Imperiet moraliskt fördärvat.
Vi kan inte överleva om ni...
Jag gav en order, Riose. Lyd.
Lyd!
Nej.
Du är entledigad.
Om du vill slå till mig, är det här din sista chans.
Jag tänkte väl det.
Styrman, jag är din befälhavare nu.
Initierar du språnget till Thespis,
eller måste jag avrätta varenda besättningsman på skeppet?
Som ni vill, kejsare.
AKTIVERA SPRÅNGSEKVENS AVBRYT
Språngsekvensen är klar.
Alle man till språngstationer.
Nåt är fel med språngsekvensen. Avbryt.
Vad är fel? Vad händer?
Alla skepp hoppar in i den rymd som ockuperas av andra skepp.
En kedjereaktion som kommer att förgöra hela flottan.
Stoppa det. Hoppa oss i säkerhet.
Det går inte.
Rymd som vikts en gång förblir vikt.
Förbered en räddningskapsel åt mig.
Befälssekvensen stängde också av alla landningsluckor och utskjutningsrör.
Dina Rymdfarare kommer också att dö. Det är självmord.
Ett billigt pris för mitt folks frihet.
Hur gick detta till?
Det var du, eller hur?
Att rymdfararna utlämnade dig till Imperiet var krigslist.
Ja, Seldon skickade dit en handelsman med rätta varorna,
och affären var klar.
Rymdfararna är inte längre era, kejsare.
Språngsekvensen fanns i den här.
Men jag måste få den till en Rymdfarare, så jag måste komma ombord här.
Du kunde ha sagt nåt.
Med andra ord lurade vi er.
Er general anade det. Men honom lyssnar ni aldrig på, eller hur?
Seldon lockade in er i ett krig,
och ni tog hela flottan till Terminus, som väntat.
Ni gick rakt i fällan, för ni är så jävla förutsägbar.
Titta nu.
Det här då? Är det förutsägbart?
Är ett grodarsel vattentätt?
Stoppa honom. Han dödar honom.
Det räcker!
Jag älskar det här.
Kejsare.
Jag behöver er inte.
Det är därför man bara dör en gång.
Du är patetisk. Du flammar upp, och brinner ut.
- Vad? - Visa henne.
Jag rockerade honom.
När han tog strypgrepp smög jag ner den andra noden i hans ficka.
Och ännu en kung togs av brädet.
Smart drag, general.
Varning.
- Extern transpatiell händelse nära. - Helvete.
All personal till sina stationer genast.
Ni hörde min styrman.
Döda mig om ni vill, eller be till vilken gud ni vill.
Hur som helst kommer ingen av skeppet levande.
- Hur lång tid har vi kvar? - Inte länge.
- Ni hörde honom. - Tråkigt med din besättning.
Jag känner min besättning, och de kan räkna.
Några tusens död skonar miljarder liv.
Seldon fick mig att svära att hålla detaljerna för mig själv.
Även från dig, broder.
Vi ska möta vårt öde ihop. Vi kan även dricka ditt soliga vin.
Bra förslag, broder, men vi kommer inte alla att lyfta glaset.
Jag sa att ingen kommer från skeppet levande,
men det finns en chans att en av er överlever.
Sareth.
Vad tusan pågår?
Det smärtar mig att meddela
att Molndominionen låg bakom mordförsöket på broder Dag.
- Omöjligt. - Bevisen är oemotsägliga, Gryning.
- Vad ska hända henne? - Det får Dag besluta.
Jag styr i hans frånvaro.
Sant, men kan ni verkligen vara opartisk i detta fall?
Här blir ingen kejsarinna eller arvinge vars ätt är fördärvad av onda avsikter.
Så trösta er, broder.
Allt är återigen som det ska, eller blir det snart.
Se på penseldraget. Grönt på halsen.
Tillagt efter hans död, som en fotnot. Vad symboliserar det?
Det symboliserar en förrädare.
Vi bör diskutera nästa steg i enrum, kejsare.
Absolut.
Mitt rum?
Den externa rengöringsmodulen. Jag kan koppla loss den.
Det bör finnas nog med syre för cirka ett dygn.
Kanske hittar nån dig.
Vänta, nej, det är inte...
Du är hjälten, Hober. Du är viktig för Profetens plan.
Var viktig. Mitt jobb är gjort.
- Mitt också. - Nej.
Ditt jobb har bara börjat.
Du har gåvan att
få folk att inse att allt inte är helt jävla hopplöst.
Du får folk att känna hopp.
Även nihilistiska skitar som jag.
- Även dem? - Ja.
Och vill du veta min smutsiga hemlighet?
Jag har alltid velat förkorta mörkret. Alltid.
Jag kunde bara inte svälja religionen.
Men du påminde mig om vem jag var en gång,
och du måste gå och göra detsamma för alla andra.
Vill du göra det för mig?
Så typiskt.
Neka mig en martyrdöd.
Lycka till, broder Constant.
Och du med, general Riose.
Vänta.
Vill du fortfarande veta mitt namn?
Ja, självklart.
Det är Hope.
Verkligen?
Nej.
Men det vore väl inte dumt?
Hur blir det med vinet?
Sareth.
Kejsare.
Kom.
Vänta. Var är Rue?
Om hon är med Skymning är hon redan död. Det här är vår enda chans. Kom.
Men de kommer ju att hitta oss.
Vi ska inte gömma oss.
Jag har sparat det här i väntan på nåt att fira.
Nu har jag nåt att fira.
Vi kommer aldrig att bli gamla med hår växande ur öronen.
För några veckor sen trodde jag att jag skulle dö i en fångkoloni.
Gå under med skeppet. Det ligger i alla fall en poesi i det.
Den där mannen nere på planeten.
Glawen.
Jag beklagar att du måste göra det.
Han visste från början att vi var dödsdömda.
Bara vi två mot historiens långa arm.
Kejsaren skulle aldrig låta oss leva.
Men det fanns heder i den döden.
Och jag fick knuffa ut Dag ur en luftsluss.
Okej. Skål för dem som är rökta.
Jag har en bättre.
Skål för dem som kämpar och frågar varför.
- Mm. Fantastiskt gott. - Oj.
- Det är komplexiteten, va? - Ja. Så mycket djup.
Man känner smaken av... Alltså, det finns en sötma, men...
Det smakar skit, va?
Det kan ha tagit smak av korken.
- Du har lagrat det fel. - Jag tror inte det. Jag bara...
Det smakar...
Vad hette den där hemska varelsen på ditt skepp?
Vem då? Beki?
Ja.
Vinet smakar som Bekis ändalykt.
Det gör det. Det skålar vi för.
För Bekis ändalykt.
Det är bekräftat.
Räddningskapslarna var ur funktion. Ingen överlevde.
- Jag beklagar, dam Demerzel. - En stunds tystnad. Tack.
Vad är det, kapten?
Ursäkta, dam Demerzel.
Trantors folk.
Vi kommer till er med dystra nyheter.
Min bror Dag, Cleon XVII, är död.
- Grip dem omedelbart. - Nej.
Vi eskorterar dem tryggt tillbaka till palatset,
där jag talar med dem i enrum.
...som min brud.
Om hon säger ja.
Jag säger ja, broder Gryning.
Stäng av deras utsändning.
Vänta.
Det är inte Gryning och Sareth. Det är hennes tjänare.
Ansiktsförvrängare.
Men var är de?
Demerzel?
- Var är ni? - Fort. Grip bedragarna.
Det vet du nog redan.
Jag vet att du dödade Skymning.
Dödade du Dag också?
Nej. Men era handlingar tvingar min hand.
Jag blir tvungen att jaga er. Min programmering kräver det.
Inget utrymme för tolkningar?
Om vi dödas, vänder sig inte folket mot Imperiet då?
De vet redan att du drev ut oss.
Gör det inte värre.
En ny Gryning ska hällas upp,
och folket glömmer sin kortvariga tillgivenhet för er.
Säg inte det.
Jag tycker att vår historia är rätt bra.
Den blivande kejsaren
flyr med sin brud och...
...med en naturligt avlad arvinge
som i detta nu växer i henne.
Verkligen?
Ska jag bli far?
Er arvinge är bara en klunga delande celler.
Mycket kan gå på tok.
Och även om barnet överlever, kan det bli svagt. Opassande som ledare.
Han behöver inte leda.
Han behöver bara vara älskad.
Jag vet att dina sanna känslor alltid är svåra att konstatera,
men jag hoppas att du är glad för min skull.
Jag hoppas att även du finner lycka, Demerzel.
Av hela mitt hjärta.
Du var god mot mig.
Det närmaste en mor jag nånsin haft.
Jag vet att du är programmerad så.
Men jag vill gärna tro att du hade varit det ändå.
Även utan programmering.
Gissa, Salvor.
Katter.
Du har haft rätt tio gånger i rad.
Vad är ditt rekord?
Vet inte. Har aldrig varit uttråkad nog att få veta.
Vad är det för en katt?
Biskopsklo.
Det kanske inte ens är en katt. Den liknar mer en ödle-katt.
Jagar den människor?
Den älskar människor.
Särskilt barn.
Brosket i deras öron, benmärg.
Okej. Vem vill pröva?
Hur känner du dig?
Fridfull, som Thalis sa, för första gången på länge.
Hur gammal var hon egentligen, tror du?
Minst flera hundra år.
När hon preparerade mig,
kände jag svaga ekon av människor hon tagit före mig.
De sträckte sig så långt tillbaka.
- Jag tar det. Ingen fara. - Tack.
Hur mår du, Josiah?
Jag måste berätta en sak för dig.
- Gaal. - Vad är det?
Det är nånting... Nåt...
Hon...
Jag beklagar, barn.
Hon dolde sig inne i mitt huvud.
Vem, Josiah?
Tellem. Hon hoppade nog in i honom när hon dog.
- Jag försökte hålla emot. Säg till Gaal. - Det är bra nu, pojke.
Hon är så svag nu. Jag känner hur hon dör med mig.
Rädd. Kämpar. Rädd.
Men jag är inte rädd.
Salvor, se på mig. Se på mig.
- Det hjälper inte! - Hjälp mig.
Hjälp oss, nån!
Du lärde oss hopp. Du får inte lämna mig.
Mamma.
Förstår du inte vad det betyder?
Att vi inte är fångade.
Du hade rätt.
Du kan ännu få den tillbaka på rätt spår.
Jag litar helt och fullt på...
Nej.
Salvor, snälla! Nej.
Salvor.
Salvor!
Nej, snälla. Nej.
...en helig broder av Stiftelsen, för dess vilja.
Låt mina ögon, som är Andens ögon, endast blicka mot framtiden,
och må Anden finna...
...att mitt hjärta...
SYRENIVÅ
Hallå?
Präst?
Gott att se dig, broder. Var är Hober?
Han...
Överlevde bara du?
Nej.
Jag är inte ensam.
Vem mer?
Valvet kan göra många olika saker.
Det har du själv sett. Det är större än det verkar.
Res dig, broder.
Det var alltid Planen.
Terminus skulle offras så att Stiftelsen skulle överleva.
Vad gör du?
Jag vet inte.
Tittar efter ett tecken, antar jag,
på att Salvors död knuffade Planen tillbaka på en bättre väg.
Vi kan aldrig veta i nuet
om ringar på vattnet som skapas av en människas handlingar
har stora konsekvenser längre fram i tidslinjen.
Mitt huvud förstår det, Hari.
Men mitt hjärta...
Mitt hjärta kräver att Salvors död hade betydelse.
För om inte...
Blir livet outhärdligt.
Vi försöker rädda mänskligheten,
men kan inte ens rädda livet på dem vi älskar.
Det går inte en dag utan att jag tänker: "Vad hade hänt om Yanna fått leva?
Hur hade vår dotter blivit?
Hade de varit lyckliga?
Hade denna lycka gjort oss självbelåtna?"
Man tar smärtan och osäkerheten,
och väver in dem i en berättelse som skickar en framåt.
Vi kommer att mista fler längs vägen, Gaal.
Dessa förluster har betydelse om vi ser till att de har det.
Du hade inte levat nu om inte Salvor hade handlat.
Jag hade gett upp oräkneliga gånger,
om inte Yanna hade offrat sig för mig.
Jag fortsätter för att Yanna inte kan det.
Förstår du?
Ja.
Säg att Planen ännu kan fungera, Hari.
Planen kan ännu fungera.
Tror du verkligen det?
Ett oändligt antal sätt för att nå det oundvikliga resultatet.
Vet ni vilka ni är?
Jag är broder Dag.
Jag är broder Gryning.
Jag är broder Skymning.
Vi är kejsaren.
Och vet ni vem jag är?
Du är Demerzel.
Just det.
Jag har alltid varit här, och kommer alltid att vara det.
Detta är utan motstycke, kejsare.
Jag har aldrig tidigare tvingats hälla upp exponenter av er alla tre samtidigt.
Men låt inte det avskräcka er,
för jag har nyligen fått ett mycket kraftfullt nytt redskap.
Kan du förstå det här, Demerzel?
Inte alltihop.
Inte ännu.
Men jag förstår redan att underbara ting väntar.
Så vad händer nu?
Vi får in dig i framtiden, 150 år framåt,
till vändpunkten där du konfronterar Mulan.
Hans seger är inte säkrad. Det är en gåva som Salvor gav oss.
Ska jag gå in i kryosömn igen?
Kapslarna fungerar. Jag har kollat.
Och den Andra Stiftelsen?
Vem ska undervisa dem? Forma dem till den armé vi behöver?
Det ska jag.
Du sover, och jag vakar över dig.
Mentalikerna ska finslipa sina förmågor. Jag ska lära dem psykohistoria.
På Synnax var Den Sovande ditt folks gud.
En gång om året ska Den Sovande träda fram, tala över galaxens tillstånd,
tala till sin flock,
ge dem nog med inspiration för att klara dem genom nästa cykel.
Mentalikerna behöver nån exceptionell att samlas kring.
På så sätt hade Tellem rätt om dig.
Att bli en gudinna.
- Det var det Salvor oroade sig för. - Hon hade rätt.
Så fort man glömmer att man spelar en roll, är man förlorad.
Du vill att jag vaknar varje år tills du inte längre finns kvar.
Det finns två kryokapslar ombord på Beggar,
och vi behöver inte starta sömncykeln nu. Vi kan vänta ett år.
De lär sig dubbelt så fort om vi undervisar dem tillsammans.
Om Salvors offer lärde mig nåt, är det att jag inte klarar detta själv.
Det är för stort för en person. Snälla Hari.
Tvinga mig inte att överge den enda familj jag har haft.
Följ med mig.
Kanske kan jag konfrontera Mulan en dag.
Men om det finns risk för en konfrontation
med en annan Hari Seldon vid en kris bortom det,
vet vi båda att bara du är uppgiften mogen.
Nåväl.
Jag känner ditt hjärta slå hårt, Hari. Kämpa inte emot.
Kämpa inte emot. Var lugn.
Var bara lugn.
Du kan andas in det. Kämpa inte emot.
Du kan andas in vätskan.
Kom ihåg att räkna primtal.
Jag... Hur långt kom vi?
86 990 413.
- Åttiosex miljoner... - Åttiosex miljoner,
niohundranittiotusen,
- fyrahundrafyrtiotre. - ...fyrahundrafyrtiotre.
Åttiosex miljoner niohundranittiotusen...
Jag älskar dig.
Fyrahundrasextioen.
Vi ska göra underbara saker tillsammans.
Hur kunde det finnas ingenting och så plötsligt finnas nånting?
Slut ögonen, lyssna till mina ord och dröm.
152 ÅR SENARE
Jag såg henne igen.
Hon hemsöker mig i tusentals drömmar.
Nu är hon här.
I vår tid.
Vid min strupe.
Jag måste hitta Gaal Dornick...
...innan hon hittar mig.
Jag måste förgöra henne...
...om jag så måste bränna ner allt för att lyckas.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson