BASERT PÅ ROMANENE AV ISAAC ASIMOV
Da jeg var liten, stilte jeg moren min uendelig mange spørsmål.
Hva skjer etter at vi dør?
Hvor blir energien vår av?
Hva med universet?
Kan det dø?
Hvordan ble det født?
Hvordan kunne det være ingenting, og så plutselig noe?
Du druknet.
Jeg så kroppen din. Jeg holdt den.
Du holdt en kropp, Salvor. Det var bare ikke min.
Jeg hørte ham rope ut til meg.
Jeg trodde det var et mareritt, men da jeg våknet, fikk jeg ikke puste.
Jeg druknet med ham.
Våre tanker knyttet sammen.
Jeg følte det han følte. Jeg så gjennom øynene hans.
Og jeg kunne bare strekke meg mot han som voktet oss.
Jeg gjorde det Tellem lærte meg. Jeg ga vakten et behov. For å hjelpe Hari.
Jeg kunne høre ham rope om hjelp, akkurat som Hari hadde.
Og jeg kvalte avlyden hans. Begravde den så dypt at Tellem aldri ville høre den.
Jeg lenket Veniks lik i mitt sted.
Tellem sa: "De beste illusjoner må ha grunnlag i virkeligheten."
Du så meg, Salvor. Takket være Gaal gjorde alle det.
Vi bygde en bro av delte fornemmelser.
Flere titalls kilometer fra landsbyen, gjennom tettvokst terreng.
Enhver tabbe ville tiltrekke deres oppmerksomhet.
Så vi telte primtall sammen.
En barrikade av tall for å skjule tankene våre.
Åttiseks millioner ni hundre og åttiåtte tusen...
- To hundre og sytten. - ...to hundre og sytten...
86 988 259.
86 988 271.
Åttiseks millioner...
Det var da jeg fant deg.
86 988 329.
Derfor oppførte du deg rart.
Hari var vårt ess i ermet.
Jeg måtte skjule alle tanker på ham, og ikke fortelle hva vi hadde gjort.
Og jeg og mynten min var nær ved å avsløre alt.
Hvis du ikke hadde klart å rømme, ville vi alle vært døde.
Advarsel, uidentifiserte livsformer nærmer seg.
Trusselnivå: moderat.
Dere kan komme ut.
Dere trenger ikke å frykte oss.
Tilgi at vi ikke tror dere.
Dere forstår ikke.
Hun er borte.
Vi hadde alltid stemmen hennes i hodet.
Men for første gang siden vi kom, er tankene våre egne.
Dere befridde oss.
Demerzel, du skulle være på Terminus.
Jeg fikk varsel om at en sensor var blitt utløst.
Dere er de første som setter fot i dette rommet på nesten 600 år.
Cleon fortalte historien min så dere skulle forstå.
Cleon gjorde meg hel igjen.
Bare ikke så hel som jeg håpet.
Du er dukkefører for hele showet.
En dukkefører som trekker i sine egne tråder?
Du er rystet over det faktum at jeg styrer hva du vet.
Likevel tar du for gitt at følelsene dine er helt dine egne.
Hvis du føler lyst eller kjærlighet, lurer du ikke på hvor det kommer fra.
Sånn er det ikke for meg.
Mot slutten hadde Cleon omskrevet historien vår i sitt flakkende hode.
Valgte å huske sin tvang som samhørighet.
Jeg kan ikke velge å glemme.
Og likevel, når jeg tenker på Cleon, så lengter jeg etter ham.
Jeg husker den spede, lille gutten som skjulte seg inni ham som et spøkelse.
Og hva slags mann det gjorde ham til.
Edel, omtenksom og lidenskapelig.
Han var ikke Dawn eller Day eller Dusk, men hele solens reise over himmelen.
Han så på meg med sånt begjær,
som om jeg var et mysterium han ville ofret alt for å løse.
Han reddet meg.
Og jeg elsket ham.
Men jeg vet at han programmerte meg til å elske. Så jeg undres.
Ville følelsene mine vært de samme uten hans direktiv?
Ville jeg følt noe?
Jeg får aldri vite svaret, og det hater jeg ham for.
Så hjelp oss å heve grepet han har om deg.
Hvis ekteskapet inngås, tar dynastiet slutt, og du kan bli fri.
Jeg kan ikke hjelpe dere.
- Du må da ønske at dette tar slutt. - Selvfølgelig.
Likevel tvinger direktivet meg til å opprettholde det.
- Vi kan omprogrammere deg. - Jeg ville knust dere om dere prøvde.
Så dere skjønner at jeg må høste en herjet åker.
Kan dere klandre meg for å gjøre desperate handlinger for å tjene min sak?
Du hyret de blinde englene.
Ja.
Men dronning Sareth vil betale prisen.
Bankkontoen hennes er blitt endret til å gi ugjendrivelige bevis,
og en minneredigering vil støtte det.
Deres Nåde?
Den aspirerende keiserinnen tiltales for forræderi.
Jeg beklager.
Og hun blir utvilsomt henrettet.
Attentatmennene skulle ikke lykkes.
Du ville bare skremme Day så han klandret Sareth,
og forlovelsen ville vært over.
Jeg ville ikke at dere skulle få vite dette.
Noe av det.
Så visk dem fra minnene våre.
Og risikere at Cloud Dominion gjenoppretter dem?
Det er min jobb å oppdage hemmeligheter.
Det nytter ikke å kjempe.
Vi var dødsdømte det øyeblikket vi gikk inn hit, ikke sant?
Vet broder Dawn om dette rommet?
Han vet ingenting. Tror du meg ikke, kan du granske minnet hans.
Og hva finner jeg der om besøket deres i Opprinnelsen?
Eller hans hemmelige stevnemøter med dronning Sareth?
Jeg beklager det virkelig.
Jeg tilgir deg.
Ingen av oss var fri.
Vi var dumme som trodde vi ville bli det.
Jeg husker deg, bare ett år gammel.
Du pekte på himmelen og viste meg solen.
Du var så stolt.
Som om du nettopp hadde oppdaget at den var der, og du delte den med meg.
Fordi jeg elsket deg.
Som jeg fortsatt gjør.
Vakkert.
General, forbered flåten på å springe.
Start reisen tilbake til Trantor.
Ikke Trantor.
Si meg, broder, hvor mange verdener har blitt bragt under Stiftelsens vinger?
- Sju. - Hvilke?
Du vet navnene alt.
Jeg vil høre deg si dem.
Kom igjen, broder. Vær en mann.
Gjør krav på dine mange erobringer.
Thespis, Anacreon, Smyrno,
Sayshell, Konom, Daribow, Glyptal IV.
La oss slenge med Siwenna. Vi skal ødelegge dem alle.
Vi starter med Thespis.
Du har dine ordrer, general.
Du har slått Stiftelsen.
Enhver levning på disse verdenene vil være på kne...
Enhver levning som er igjen, er en kreft som ikke skal spre seg.
Imperium, se hva du har gjort. Det er grusomhet.
Men jeg utførte det sånn at det ikke skulle bli behov for mer.
Nei, du utførte det fordi jeg beordret det.
Og nå sier jeg at du skal springe flåten til Thespis.
Hvis du gjør dette, blir det Imperiets moralske ruin.
Vi kan ikke overleve hvis du er villig...
Jeg ga deg en ordre, Riose. Gjør det.
Gjør det!
Nei.
Jeg fritar deg fra dine plikter.
Hvis du vil slå meg, blir dette din siste mulighet.
Ja, jeg tenkte meg det.
Navigatør, jeg er ditt befal nå.
Vil du springe flåten til Thespis,
eller blir jeg tvunget til å henrette hele mannskapet på skipet?
Som du befaler, Imperium.
AKTIVER SPRANGSEKVENS AVBRYT
Sprangsekvens er låst.
Alle til sprangbåser.
Noe er galt med sprangsekvensen. Avbryt...
Hva er i veien? Hva er det som skjer?
Hvert skip springer til stedet der naboen er.
En kjedereaksjon som vil ødelegge hele flåten.
Stopp det. Spring oss i sikkerhet.
Det kan jeg ikke.
- Foldet rom forblir foldet. - Så forbered en livbåt til meg.
Kommandosekvensen deaktiverte landingskrybbene og utskytingsrørene.
Men spacerne dine vil også dø. Det er selvmord.
En liten pris å betale for mitt folks frihet.
- Hvordan skjedde dette? - Det var deg, var det ikke?
Det var et knep da spacerne leverte deg til Imperium.
Ja, Seldon sendte en mesterhandler med riktige varer,
og saken var i boks.
Spacerne er ikke lenger dine, Imperium.
Sprangsekvensen var i denne.
Men jeg måtte få den til en spacer, så jeg måtte om bord i dette skipet.
Kunne nevnt det.
Med andre ord rundlurte vi deg.
Generalen din skjønte det nesten. Men du lytter aldri til ham.
Seldon lokket deg til krig,
beordret hele flåten din sendt til Terminus, noe du gjorde.
Du kom rett til oss fordi du er så jævlig forutsigbar.
Se på dette.
Hva med dette? Er dette forutsigbart?
Er ei froskerumpe vanntett?
Stopp ham. Han dreper ham.
Nok!
Jeg elsker det, for faen.
- Imperium. - Jeg trenger dere ikke.
Dette er grunnen til at du dør én gang.
Du er patetisk. Du flammer opp, og så brenner du ned.
- Hva? - Vis henne.
Jeg rokerte ham.
Jeg slapp den andre delen i kappen hans mens han kvalte meg.
Og nok en konge glir bort.
Godt trekk, general.
Advarsel.
- Ekstern transpatial hendelse straks. - Faen.
Alt personell til stasjonene sine straks.
Dere hørte navigatøren min.
Drep meg eller be til den guden dere måtte tilbe.
Uansett slipper ingen levende av skipet.
- Hvor lenge har vi igjen? - Ikke lenge.
- Dere hørte ham. - Beklager med mannskapet.
Jeg kjenner dem godt, og de kan telle.
Noen få tusens død reddet milliarders liv.
Seldon fikk meg til å sverge å holde planen for meg selv.
Selv fra deg, broder.
Vi møter skjebnen sammen. Vi kan drikke solskinnsvinen.
Det er en fin tanke, men alle blir ikke med på skålen.
Jeg sa at ingen slipper fra skipet i live, men det er en måte en av dere kan dra på.
Sareth.
Hva er det som skjer?
Det smerter meg å fortelle
at Cloud Dominion sto bak attentatforsøket mot broder Day.
- Det er umulig. - Bevisene er ubestridelige, Dawn.
- Hva vil skje med henne? - Det må Day avgjøre.
- Jeg bestemmer mens han er borte. - Ja, men kan du være nøytral?
Det blir ingen keiserinne eller arving hvis arv er skjemmet med onde hensikter.
Så ta det med ro, broder.
Alt er igjen som det burde vært, eller det blir snart det.
Se penselstrøket. Grønt på halsen.
Lagt til etter at han døde, som en fotnote. Hva symboliserer det?
Det betyr en forræder.
Vi bør diskutere neste steg under fire øyne, Imperium.
Absolutt.
Mine kvarterer?
Den eksterne vaskemodulen. Jeg kan koble den fra.
Det er nok O2 til å vare en dag. Forhåpentligvis finner noen deg.
Dette er ikke...
Du er helten, Hober. Du er viktig for Profetens plan.
Var. Jobben min er gjort.
- Min også. - Nei, nei, nei.
Jobben din har så vidt begynt.
Du har en måte
å få folk til å skjønne at ting ikke er helvetes håpløst på.
Du får folk til å kjenne håp. Selv nihilistiske drittstøvler som meg.
- Selv dem? - Ja.
Vil du vite den skitne hemmeligheten min?
Jeg har alltid villet forkorte mørket. Jeg kunne bare ikke svelge det religiøse.
Men du minnet meg om den jeg var før,
og du må dra og gjøre det for resten av dem.
Kan du gjøre det for meg?
Typisk.
Nekter meg en martyrdød.
Lykke til, broder Constant.
Du også, general Riose.
Vent.
- Vil du fortsatt vite navnet mitt? - Ja, selvfølgelig.
Det er Håp.
Er det sant?
Nei.
Men ville ikke det vært noe?
Hva med den vinen?
Sareth.
Imperium.
Vi drar.
Vent. Hvor er Rue?
Hvis hun er sammen med Dusk, er hun død. Dette er vår eneste sjanse.
- De kommer til å finne oss. - Hvem sa at vi gjemmer oss?
Jeg har spart på denne i påvente av noe å feire.
Og nå har jeg det. Vi blir aldri gamle og får hår i ørene.
For noen uker siden trodde jeg at jeg skulle dø i en fangekoloni.
Gå ned med skipet. Det er i det minste poesi i det.
- Den mannen nede på planeten. - Glawen.
- Jeg beklager at du måtte gjøre det. - Han visste at vi var fortapt.
Bare oss mot historiens lange arm.
Imperium tenkte ikke å la oss leve.
Men det var ære i å dø.
Og jeg fikk dytte Day ut av en luftsluse.
OK. En skål for de som går ut med et smell.
Jeg vet en bedre en.
Skål for de som kjemper og spør om hvorfor.
- Den er... Den er utrolig. - Wow.
- Det er kompleksiteten. - Ja. Det er så mye dybde.
Man kan virkelig kjenne... Det er sødme, men...
- Den smaker dritt. - Jeg tror det er korksmak.
- Du har lagret den feil. - Nei, jeg tror ikke det.
Smaker som...
Smaker bare...
Hva het den fryktelige skapningen på skipet ditt?
Hvem, Beki?
Ja.
Vinen smaker som Bekis rævhull.
Det gjør den. Det er en skål.
For Bekis rævhull.
Det er bekreftet.
Livbåtene er deaktivert. Ingen overlevde.
- Jeg beklager, lady Demerzel. - Stillhet et øyeblikk.
Hva er det, kaptein?
Tilgi meg, lady Demerzel.
Folket av Trantor.
Vi kommer til dere med triste nyheter.
Min bror Day, Cleon XVII, er død.
- Arrester dem straks. - Nei.
Vi eskorterer dem trygt tilbake til palasset,
der jeg skal snakke med dem alene.
...som min brud.
Hvis hun vil ha meg.
Jeg vil ha deg, broder Dawn.
Stans sendingen.
Vent.
Det er ikke Dawn og Sareth. Det er tjenerne hennes.
Ansiktsforvrengere.
Så hvor er de?
Demerzel?
- Hvor er du? - Arrester svindlerne.
Jeg tror du vet det alt.
Jeg vet at du drepte Dusk.
Drepte du Day også?
Nei. Men dine handlinger tvinger meg.
Jeg er nødt til å jakte på deg. Programmeringen min bestemmer det.
Er det ikke rom for skjønn?
Hvis vi ble drept, ville ikke folket vendt seg mot Imperium?
De vet alt at du drev oss ut.
Ikke gjør det verre.
En ny Dawn skal dekanteres,
og folket vil glemme sin kortvarige tilknytning til deg.
Jeg er ikke så sikker.
Jeg synes historien vår er ganske god.
En påtroppende keiser
rømmer med sin brud, og...
...med en naturlig befruktet arving
som i dette øyeblikk vokser inni henne.
Er det sant?
Er jeg faren?
Arvingen er bare en klynge av celler som deler seg.
Det er mye som kan gå galt.
Og selv om barnet overlever, kan det være svakt. En uegnet leder.
Han trenger ikke å lede. Han trenger bare å være elsket.
Jeg vet at dine virkelige følelser er vanskelige å finne ut av.
Men jeg håper du er glad på mine vegne.
Og jeg håper du også finner lykke, Demerzel.
Av hele mitt hjerte.
Du var god mot meg.
Det nærmeste en mor jeg har hatt.
Jeg vet at du ble programmert til det. Men jeg vil tro at du ville vært sånn.
Selv uten det.
Gjett, Salvor.
Katter.
Du har gjettet ti på rad. Hva er rekorden din?
Jeg har aldri kjedet meg nok til å finne det ut.
Hva slags katt er det?
En biskopklo.
Jeg vet ikke om det egentlig er en katt. Det er mer en firfisle-katt.
Tar de mennesker?
Elsker mennesker.
Særlig barn.
Ørebrusken, beinmargen.
OK. Hvem vil prøve?
Hvordan føler du deg?
Rolig, som Thalis sa, for første gang på lenge.
Hvor gammel tror du hun var?
Minst hundrevis av år.
Da hunforberedte meg,
kunne jeg kjenne svake ekko av folk hun hadde tatt før meg.
De går så langt tilbake.
- Jeg tar den. - Takk.
Alt i orden, Josiah?
Jeg må fortelle deg noe.
- Gaal. - Hva?
Det er noe... Noe...
Hun er...
Jeg er lei for det, barn.
Hun gjemte seg i hodet mitt.
Hvem, Josiah?
Tellem. Hun må ha hoppet inn i ham da hun døde.
Jeg prøvde å holde henne ute. Si det til Gaal.
Hun er så svak nå. Jeg kjenner henne dø med meg.
Redd. Kjempende. Redd.
Men jeg er ikke det.
Salvor, Salvor, se på meg.
- Dette... Hjelp! - Hjelp meg.
Hjelp oss!
Du lærte oss håp. Du kan ikke forlate meg.
Mamma.
Forstår du ikke hva dette betyr?
Det betyr at vi ikke er fanget.
Du hadde rett. Framtiden kan forandres.
Du kan fortsatt få den på rett kurs.
Jeg har full tro på...
Nei.
Salvor, vær så snill. Nei.
Salvor.
Salvor!
Nei, vær så snill. Nei.
...en hellig broder av Stiftelsen, til sin vilje.
La mine øyne, som er Åndens øyne, se mot framtiden
som Ånden vil...
...at mitt hjerte...
LUFTNIVÅ
Hallo?
Fader?
Det er godt å se deg, broder. Hvor er Hober?
Han...
- Er du den eneste overlevende? - Nei.
Jeg er ikke den eneste.
Hvem flere?
Hvelvet kan gjøre så mangt.
Du har sett det selv. Det er større enn det ser ut.
Reis deg, broder.
Det var alltid planen.
Terminus ville bli ofret sånn at Stiftelsen kunne overleve.
Hva er det du gjør?
Jeg vet ikke.
Leter etter et tegn, tror jeg.
På at Salvors død dyttet planen inn i en bedre bane.
Vi kan ikke vite i nåtiden om krusninger skapt av ett individs handlinger
vil ha en viktig virkning nedstrøms.
Hodet mitt forstår det, Hari.
Men hjertet mitt...
Hjertet mitt trenger at Salvors død betydde noe.
For hvis ikke...
Blir livet ikke til å bære.
Her prøver vi å redde menneskeheten, og vi kan ikke engang redde de vi er glad i.
Hver eneste dag tenker jeg: "Hva ville skjedd om Yanna hadde levd?
Hvordan ville datteren vår vært? Ville de vært lykkelige?
Ville den lykken gjort oss tilfredse?"
Du tar smerten og hva-om-ene,
og du vever dem inn i et narrativ som skyver deg videre.
Vi kommer til å miste flere på veien, Gaal.
De tapene betyr noe hvis vi får dem til å bety noe.
Du ville vært død uten Salvors handling.
Jeg ville gitt opp uendelig mange ganger om Yanna ikke hadde ofret seg for meg.
Jeg fortsetter fordi Yanna ikke kan det.
Forstår du?
Ja.
Fortell meg at planen fortsatt kan fungere, Hari.
- Planen kan fortsatt fungere. - Tror du virkelig det?
Et uendelig antall måter å komme til det uunngåelige på.
Vet dere hvem dere er?
Jeg er broder Day.
Jeg er broder Dawn.
Jeg er broder Dusk.
Vi er Imperium.
Og vet dere hvem jeg er?
Du er Demerzel.
Det stemmer.
Jeg har alltid vært her, som jeg alltid vil være.
Dette er usedvanlig, Imperium.
Jeg har aldri før måttet dekantere eksponenter av alle tre samtidig.
Men ikke la det ta motet fra dere,
for jeg har nylig skaffet et veldig kraftig, nytt verktøy.
Kan du forstå dette, Demerzel?
Ikke alt.
Ikke ennå.
Men jeg kan allerede se at vidunderlige ting ligger foran oss.
Så hva nå?
Vi får deg inn i framtiden, 150 år oppstrøms,
til vendepunktet der du møter Muleselet.
Seieren hans er ikke sikker. Det er Salvors gave til oss.
Går jeg i kryosøvn igjen?
- Podene fungerer. Jeg har sjekket. - Hva med Andre Stiftelse?
Hvem skal undervise dem? Forme dem til hæren vi trenger?
Det skal jeg.
Sov, du, og jeg skal vokte over deg.
Mentalicene vil skjerpe evnene. Jeg skal lære dem psykohistorie.
På Synnax var folkets gud Den sovende.
En gang i året skal Den sovende komme ut og vurdere galaksens tilstand,
snakke til tilhengerne,
og gi dem nok inspirasjon til å få dem gjennom neste syklus.
Mentalicene vil trenge en enestående person å samle seg rundt.
Der hadde Tellem rett om deg.
Å bli en gudinne.
- Det var det Salvor fryktet. - Og hun hadde rett.
Når du glemmer at du spiller en rolle, er du fortapt.
Du vil at jeg skal våkne hvert år til du ikke er her lenger.
Det er to kryopoder på Beggar,
og det er ingen grunn til å starte søvnsyklusen nå. Vi kan vente et år.
De lærer dobbelt så fort om vi underviser dem sammen.
Om Salvors offer har lært meg noe, er det at jeg ikke kan gjøre dette alene.
Det er for stort for én person. Hari, vær så snill.
Ikke tving meg til å forlate den eneste familien jeg har igjen.
Bli med meg.
Kanskje jeg en dag kan møte Muleselet.
Men hvis det er en mulighet for en konfrontasjon
med en annen Hari Seldon i en krise etter det,
vet vi begge at du er den eneste som kan klare det.
Greit.
Jeg kan kjenne hjertet ditt hamre, Hari. Ikke kjemp imot.
Ikke kjemp imot. Vær rolig.
- Bare vær rolig. - Du kan puste, ikke kjemp imot.
Du kan puste væsken.
Husk å telle primtall.
Hvor langt kom vi?
86 990 413.
- Åttiseks millioner... - Åttiseks millioner
ni hundre og nitti tusen
- fire hundre og førtitre. - ...fire hundre og førtitre.
Åttiseks millioner ni hundre og nitti tusen...
Jeg elsker deg.
Fire hundre og sekstien.
Vi skal gjøre vidunderlige ting sammen.
Hvordan kunne det være ingenting, og så plutselig noe?
Lukk øynene, lytt til ordene mine og drøm.
152 ÅR SENERE
Jeg så henne igjen.
Hun besøkte meg i tusen drømmer.
Nå er hun her.
I vår tid.
Ute etter meg.
Jeg må finne Gaal Dornick...
...før hun finner meg.
Jeg må ødelegge henne...
...om jeg så må brenne alt for å gjøre det.
Tekst: Evy Hvidsten