PĒC AIZEKA AZIMOVA ROMĀNU MOTĪVIEM
Bērnībā es mātei nebeidzami uzdevu jautājumus.
Kas notiek, kad mēs nomirstam?
Kur paliek mūsu enerģija?
Un izplatījums?
Vai tas var nomirt?
Kā tas vispār piedzima?
Kā varēja nekā nebūt un piepeši - kaut kas būt?
Jūs noslīkāt.
Es redzēju jūsu līķi. Es to turēju savās rokās.
Tas tiešām bija līķis, Salvora. Tikai ne mans.
Es dzirdēju, kā viņš mani sauc.
Domāju, ka tas ir murgs, bet, kad pamodos, es nevarēju paelpot.
Es slīku kopā ar viņu.
Mūsu prāti savienojās.
Es varēju just to, ko juta viņš. Es skatījos viņa acīm.
Un varēju tikai uzrunāt to, kas mūs sargāja.
Es darīju, kā Telema man mācīja. Es sargam devu vajadzību palīdzēt Hari.
Es dzirdēju, kā viņš sauc pēc palīdzības, kā bija saucis Hari.
Un es noslāpēju viņa bezbalsi.
Noraku tik dziļi, ka Telema to nemūžam nesadzirdētu.
Savā vietā es pieķēdēju Venika līķi.
Telema teica, ka labākajām ilūzijām ir jābūt balstītām realitātē.
Jūs mani redzējāt, Salvora. Pateicoties Gālai, redzēja visi.
Mēs uzbūvējām vienotu sajūtu tiltu.
Desmitiem kilometru no ciema,
šķērsojot neiedomājami aizaugušu apvidu.
Mūsu mazākā kļūda piesaistītu viņu uzmanību.
Tāpēc mēs kopā skaitījām pirmskaitļus.
Izveidojām skaitļu barikādi, lai pasargātu mūsu domas.
Astoņdesmit seši miljoni deviņsimt astoņdesmit astoņi tūkstoši...
- ...Divsimt septiņpadsmit... - ...divsimt septiņpadsmit...
86 988 259.
86 988 271.
Astoņdesmit seši miljoni...
Tad es tevi atradu.
86 988 329.
Tāpēc tu uzvedies tik dīvaini.
Hari bija mūsu trumpis.
Man bija jānoslēpj jebkādas domas par viņu, tāpēc nedrīkstēju stāstīt tev.
Un es ar savu monētu gandrīz visu izjaucu.
Ja jūs nebūtu pamanījusies izbēgt, mēs visi būtu pagalam.
Brīdinājums. Tuvojas neatpazītas dzīvības formas.
Draudu līmenis: vidējs.
Varat nākt laukā.
Jums no mums nav jābaidās.
Neņemiet ļaunā, ja neticēsim uz vārda.
Jūs nesaprotat.
Viņas vairs nav.
Mēs vienmēr dzirdējām viņas balsi, kas mūs pakļāva viņas gribai.
Bet nu pirmo reizi, kopš te ieradāmies, mūsu domas ir mūsu pašu.
Jūs mūs atbrīvojāt.
Demerzela. Tev bija jābūt uz Termina.
Es saņēmu ziņu, ka iedarbināts sensors.
Jūs abi pirmie pēc gandrīz 600 gadiem esat spēruši kāju šajā telpā.
Kleons jums izstāstīja manu stāstu, lai jūs saprastu.
Kleons mani atkal padarīja pilnīgu.
Tikai ne tik pilnīgu, kā cerēju.
Mēs visi dancojam pēc tavas stabules.
Un es lieku dancot arī sev?
Jūs sadusmo fakts, ka es nosaku, ko jūs zināt.
Tomēr jūs nemaz neapšaubāt, vai jūsu jūtas ir radušās jums pašiem.
Ja jūtat iekāri vai pat mīlestību, jūs neprātojat, kā tā radusies.
Ar mani ir citādi.
Uz beigām Kleons mūsu stāstu savā nepastāvīgajā prātā bija pārrakstījis.
Savu varmācību viņš izvēlējās atcerēties kā dialogu.
Man nav tādas iespējas - aizmirst.
Un tomēr, kad es domāju par Kleonu...
es ilgojos pēc viņa.
Es atceros maigo zēnu, kurš viņā noslēpās kā rēgs.
Un par kādu vīru viņu izveidoja.
Cēlu, iejūtīgu, aizrautīgu.
Viņš nebija ne Rīts, ne Zenīts, ne Riets, bet gan viss saules ceļš pāri debesjumam.
Viņš uz mani skatījās ar tādu iekāri,
it kā es būtu noslēpums, kura atminēšanai būtu gatavs ziedot visu.
Viņš mani izglāba.
Un es viņu mīlēju.
Bet es arī zināju, ka viņš mani ieprogrammēja mīlēt. Tā nu man ir jādomā -
ja šīs direktīvas nebūtu, vai es justu to pašu?
Vai es vispār ko justu?
Atbildi es nekad neuzzināšu, un par to es viņu ienīstu.
Tad palīdziet mums lauzt viņa varu pār jums!
Ja mēs viņus salaulāsim, dinastija izbeigsies un jūs būsiet brīva.
Es nevaru jums palīdzēt.
- Tu noteikti gribi, lai tas beidzas. - Protams, gribu.
Un tomēr mana direktīva man liek to saglabāt.
- Mēs varētu tevi pārprogrammēt. - Ja jūs mēģinātu, es jūs nogalinātu.
Tāpēc redzat? Man uzdots novākt ražu, kaut lauks gājis bojā.
Vai varat mani vainot, ka izmisīgi cenšos savu uzdevumu izpildīt?
Aklos eņģeļus nolīgi tu.
Jā.
Bet maksāt nāksies karalienei Seretai.
Viņas bankas dokumenti ir pārrakstīti, lai pierādījumi būtu neapgāžami,
un atmiņas pārbaude tos apstiprinās.
Jūsu Gaišība?
Neiecelto imperatori tiesās par nodevību.
Man žēl.
Un nav šaubu, ka viņu sodīs ar nāvi.
Atentātam nebija jābūt sekmīgam.
Jūs tikai gribējāt, lai Zenīts nobīstas un vaino Seretu,
un tad saderināšanos atsauktu.
Es negribēju, lai jūs to uzzināt.
Neko no šī visa.
Tad izdzēsiet to no mūsu atmiņas!
Un riskēt, ka Mākoņa Domīnija atmiņa atjaunos?
Iznīdēt noslēpumus ir mans darbs.
Nav vērts cīnīties.
Mēs jau bijām līķi, tiklīdz te ienācām, vai ne?
Vai brālis Rīts par šo kambari zina?
Viņš nezina neko. Ja man netici, pārbaudi viņa atmiņu.
Un ko es tajā atrastu par jūsu kopīgo Principija apmeklējumu?
Vai viņa slepeno dēku ar karalieni Seretu.
Man tiešām ir žēl.
Es tev piedodu.
Mēs neviens nebijām brīvi.
Bija muļķīgi domāt, ka reiz tādi kļūsim.
Es tevi atceros, kad tev bija tikai gads.
Tu parādīji uz debesīm un rādīji man sauli.
Tu biji tik lepns.
It kā tu tikko to būtu atklājis un tagad dalītos tajā ar mani.
Tāpēc, ka es tevi mīlēju.
Un mīlu vēl tagad.
Skaisti.
Ģenerāli, sagatavojiet floti lēcienam.
Sākt ceļu atpakaļ uz Trantoru!
Uz Trantoru ne.
Sakiet, brāli, cik pasauļu ir nonākušas Fonda ietekmē?
- Septiņas. - Nosauciet tās.
- Jūs to nosaukumus jau zināt. - Es tos gribu dzirdēt jūsu balsī.
Aiziet, brāli! Esiet vīrs!
Nosauciet savus daudzos iekarojumus.
Tespiss, Anakreons, Smirno,
Seišela, Konoma, Daribova, Gliftāls IV.
Piemetīsim klāt Sivennu.
Mēs iznīcināsim tās visas.
Sākot ar Tespisu.
Pavēle ir dota, ģenerāli.
Jūs Fondu esat sakāvis.
Tā paliekas šajās pasaulēs kritīs ceļos...
Tā paliekas ir vēzis, kas nedrīkst laist metastāzes.
Impērij, paskatieties, ko esat izdarījis. Tas ir zvēriskums.
Tomēr es to izdarīju, lai vairāk tam nebūtu jānotiek.
Nē. Jūs to izdarījāt tāpēc, ka es liku.
Un tagad es jums lieku nogādāt floti uz Tespisu.
Ja to izdarīsiet, Impērija morāli sabruks.
Mēs nevaram izdzīvot, ja esat ar mieru...
Es jums devu pavēli, Rios. Izpildiet.
Izpildiet!
Nē.
Es jūs atbrīvoju no jūsu pienākumiem.
Ja gribat man iesist, tagad būtu pēdējā iespēja.
Jā. Tā jau domāju.
Navigator, tagad es esmu jūsu komandieris.
Vai nogādāsiet floti uz Tespisa,
vai arī es būšu spiests sodīt ar nāvi visus šī kuģa matrožus?
Kā vēlaties, Impērij.
AKTIVĒT LĒCIENA SEKVENCI
- Lēciena sekvence iestatīta. - Visiem - uz lēciennovietnēm.
Ar sekvenci kaut kas nav labi. Atcelt!
Kas vainas? Kas notiek?
Katrs kuģis lec uz vietu, kurā atrodas tā kaimiņš.
Šī ķēdes reakcija iznīcinās visu floti.
Apturēt! Nogādāt mūs drošībā.
Es nevaru.
Kad telpa salocīta, tā arī paliek salocīta.
Tad sagatavojiet man glābšanas laivu.
Komanda arī apturēja visas nosēšanās un starta iespējas.
Bet jūsu Kosmiskie arī es bojā. Tā ir pašnāvība.
Zema cena par manas tautas brīvību.
Kā tas notika?
To izdarīji tu, ko?
Tas, ka Kosmiskie tevi nodeva Impērijai, bija viltība.
Jā. Seldons nosūtīja meistartirgoni ar īstajām precēm,
un darījums tika noslēgts.
Kosmiskie vairs jums nepieder, Impērij.
Lēciena sekvence bija ievadīta šeit.
Taču man tā bija jānodod Kosmiskajam, tāpēc man vajadzēja tikt uz šī kuģa.
Varēji pateikt.
Citiem vārdiem sakot, mēs jūs apmuļķojām.
Jūsu ģenerālis līdz pusei bija sapratis, bet jūs viņā nekad neklausāties, vai ne?
Seldons jūs ievilināja karā
un piespieda visu jūsu floti aizvest uz Terminu, un jūs to izdarījāt.
Jūs lidojāt tieši šurp, jo esat tik drausmīgi prognozējams!
Skatieties!
- Un tagad? Tas arī ir prognozējami? - Vai vardes pakaļa nelaiž iekšā ūdeni?
Apturiet viņu!
Diezgan!
Man tas drausmīgi patīk.
Impērij!
Man jūs nevajag!
Tāpēc jūs mirstat tikai vienreiz.
Jūs esat nožēlojami. Uzliesmojat un izdziestat.
- Ko? - Parādiet viņai.
Es veicu rokādi.
Otru mezglu iebāzu viņa tērpā, kad viņš mani žņaudza.
Vēl viens karalis pārvietots.
Gudrs gājiens, ģenerāli.
Brīdinājums!
- Transtelpas lēciens neizbēgams. - Bļāviens.
Visam personālam ieņemt savas vietas.
Jūs dzirdējāt manu navigatori.
Ja gribat, nogaliniet mani vai izrunājieties ar dievu, kam ticat.
Tāpat neviens no kuģa dzīvs prom netiks.
- Cik daudz laika mums ir? - Daudz nav.
- Jūs dzirdējāt. - Man žēl jūsu komandu.
Es savus matrožus pazīstu. Viņi prot skaitīt.
Pāris tūkstošu nāve izglābs miljardus.
Seldons lika zvērēt, ka gambīta detaļas nevienam neatklāšu.
Pat tev, brāli.
Savu likteni sagaidīsim kopā. Varam pat izdzert tavu vīnu.
Jauka doma, brāli, bet visi mēs glāzi nepacelsim.
Es gan teicu, ka dzīvs kuģi neviens nepametīs,
taču vienam no jums ir iespējams izbēgt.
Sereta!
Kas, ellē, notiek?
Man ir sāpīgi to teikt,
bet brāļa Zenīta slepkavības mēģinājumā ir vainīga Mākoņa Domīnija.
- Neiespējami. - Pierādījumi ir neapstrīdami, Rīt.
- Kas ar viņu notiks? - To lems Zenīts.
- Viņa prombūtnē galvenais esmu es. - Taisnība, bet vai varēsi būt objektīvs?
Nebūs ne imperatores, ne mantinieka, kura līniju aptraipa ļauni nodomi.
Tāpēc, lūdzu, nomierinies, brāli.
Viss atkal ir tā, kā tam jābūt, vai arī drīz būs.
Paskaties - uz kakla zaļš.
Pievienots pēc viņa nāves kā zemsvītras piezīme. Ko tas simbolizē?
Ar to apzīmē nodevēju.
Nākamos soļus mums vajadzētu apspriest divatā, Impērij.
Noteikti.
Manās istabās?
Ārējais tīrīšanas modulis. Es varu to atdalīt.
Skābekļa tajā vajadzētu pietikt dienai.
Cerams, kāds jūs atradīs.
Pag, nē, tas ne...
Tu esi varonis, Hober. Pravieša Plānā tu noteikti esi svarīgs.
Biju. Mans darbs ir paveikts.
- Mans arī. - Nē.
Paklausies! Tavs darbs tikai sākas.
Tev piemīt spēja
cilvēkus pārliecināt, ka viss nav pilnīgi bezcerīgi, jā?
Tu cilvēkiem liec sajust cerību. Pat tādam nihilistiskam sūdabrālim kā man.
- Pat tādam? - Jā.
Gribi zināt noslēpumu, Konstanta?
Es vienmēr esmu gribējis saīsināt tumsību. Vienmēr.
Tikai nespēju pieņemt to reliģijas būšanu. Bet tu man atgādināji, kāds es biju,
un tev tas ir jāizdara arī ar visiem citiem, labi?
Vai to tu man apsoli?
Cik tipiski. Neļaut man mirt mocekles nāvē.
Lai veicas, brāli Konstanta.
Un jums arī, ģenerāli Rios.
Pagaidi!
Tu vēl gribi zināt manu vārdu?
Jā, protams.
Mani sauc Cerība.
Tiešām?
Nē.
Bet vai tas nebūtu vareni?
Nu? Kā palika ar to vīnu?
Sereta!
Impērij!
Ejam!
Pag! Kur ir Rū?
Ja viņa bija kopā ar Rītu, tad mirusi. Sereta, šī ir mūsu vienīgā izdevība. Nāc!
- Bet nevar būt, ka viņi mūs neatradīs. - Kas teica, ka mēs slēpsimies?
Es to taupīju. Gaidīju, kad būs, ko svinēt.
Un nu man tas ir.
Mēs nenovecosim, un mums nebūs spalvainas ausis.
Pirms pāris nedēļām es domāju, ka varbūt miršu kolonijā.
Iet bojā kopā ar kuģi. Tajā vismaz ir kāda poēzija.
Tas vīrietis uz planētas.
Gleivens.
Man ļoti žēl, ka tev tā bija jādara.
Viņš uzreiz zināja, ka esam lemti neveiksmei.
Mēs divi pret vēstures garo roku.
Impērijs nebūtu mums ļāvis dzīvot.
Bet nāvē bija gods.
Un es dabūju izgrūst Zenītu pa gaisa slūžām.
Labi. Tosts par tiem, kas ies bojā.
Es zinu labāku.
Par tiem, kas cīnās un vaicā "kāpēc".
Tas ir... Tas ir fantastisks!
- Kas par komplicētību, vai ne? - Jā. Tik liels dziļums.
Tiešām var sagaršot... Nu, tāds saldums, bet tas ir...
Sūds, vai ne?
Jā. Varētu būt sabojājies.
- Tu to esi nepareizi glabājis. - Nē, diez vai. Es tikai...
Garšo pēc...
Tas garšo pēc...
Kā sauca to briesmīgo radījumu uz jūsu kuģa?
Kuru? Beki, vai?
Jā.
Šis vīns garšo pēc Beki pakaļas.
Garšo gan. Jā, tas ir īstais tosts.
Par Beki pakaļu!
Tas ir apstiprināts.
Glābšanas laivas ir atslēgtas. Izdzīvojušo nav.
- Man ļoti žēl, lēdij Demerzela. - Mirkli klusuma, lūdzu!
Kas ir, kapteine?
Piedodiet, lēdij Demerzela.
Trantora tauta!
Mēs nākam pie jums ar drūmām ziņām.
Mans brālis Zenīts, Kleons XVII, ir miris.
- Nekavējoties viņus arestēt! - Nē.
Mēs viņus atvedīsim atpakaļ uz pili,
kur es ar viņiem runāšu privāti.
...par savu līgavu.
Ja viņa mani ņems?
Es jūs ņemšu, brāli Rīt.
Pārtrauciet pārraidi!
Pag.
Tie nav Rīts un Sereta. Tie ir viņas kalpi.
Sejas skrembleri.
Bet kur tad viņi ir?
Demerzela?
- Kur jūs esat? - Arestējiet viltvāržus!
Tu droši vien jau zini.
Es zinu, ka tu nogalināji Rietu. Vai nogalināji arī Zenītu?
Nē. Bet tava rīcība man nedod izvēli.
Es būšu spiesta tevi nogalināt. To pieprasīs mana programma.
Vai to nevar interpretēt citādi?
Ja mūs nogalinātu, vai tas tautu nepavērstu pret Impēriju?
Viņi jau zina, kā tu liki mums bēgt. Nepadari visu sliktāku.
Tiks atdzīvināts jauns Rīts,
un tauta savu neilgo pieķeršanos tev aizmirsīs.
Diez vai.
Man mūsu stāsts šķiet diezgan labs.
Jaunais imperators,
kurš bēg kopā ar savu līgavu un...
dabiski ieņemto mantinieku,
kurš šai pašā brīdī aug viņas ķermenī.
Tiešām?
Es esmu tēvs?
Tavs mantinieks ir tikai šūnu kopa, kas dalās.
Ļoti daudz kas var noiet greizi.
Un, pat ja bērns izdzīvos, tas būs vājš. Nepiemērots vadonis.
Viņam nav jābūt vadonim.
Viņam tikai jābūt mīlētam.
Es zinu, ka tavas patiesās jūtas ir grūti saprast,
bet es ceru, ka tu par mani priecājies.
Un ceru, ka arī tu atradīsi laimi, Demerzela.
No visas sirds.
Tu pret mani biji laba.
Visvairāk līdzinājies mātei.
Es zinu, ka tas tev ir ieprogrammēts.
Bet man gribas ticēt, ka tu būtu tāda bijusi.
Pat bez programmas.
Mini, Salvora!
Kaķi.
Tu uzminēji desmito reizi pēc kārtas. Kāds ir tavs rekords?
Nezinu. Tik garlaicīgi man nekad nav bijis.
Kas tas ir par kaķi?
Bīskapa ķetna.
Nezinu, vai tas vispār ir kaķis. Drīzāk tāds ķirzakkaķis.
Vai tas uzbrūk cilvēkiem?
Cilvēki tam ļoti garšo.
It īpaši bērni.
Viņu ausu skrimšļi, kaulu smadzenes.
Nu, kurš grib pamēģināt?
Kā jūtaties jūs?
Mierā, kā teica Teilisa. Pirmoreiz pa ilgiem laikiem.
Cik veca, jūsuprāt, viņa bija?
Vismaz vairākus simtus gadu.
Kad viņa mani gatavoja,
es jutu blāvas to cilvēku atbalsis, kurus viņa bija pārņēmusi pirms manis.
Tās bija ļoti, ļoti senas.
- Es paņemšu. Nav par ko. - Paldies.
Tev viss kārtībā, Džosaija?
Man tev kas jāpasaka.
- Gāla! - Kas ir?
Kaut kas... kaut...
Viņa...
Piedod, bērns.
Viņa bija manā galvā. Viņa slēpās.
Kas, Džosaija?
Telema. Laikam ielēkusi viņā, kad pati mira.
- Es centos viņu neielaist. Pateikt Gālai. - Nekas, bērniņ.
Tagad viņa ir ļoti vārga. Es jūtu, kā viņa mirst līdz ar mani.
Viņa baidās. Turas pretī. Baidās.
Bet es ne.
Salvora, paskaties uz mani!
- Tas ne... Palīgā! - Palīdzi man.
Palīdziet mums kāds!
Tu mums iemācīji cerēt. Lūdzu, tu nedrīksti mani pamest.
Mamm.
Vai saproti, ko tas nozīmē?
Mēs neesam ieslodzīti.
Tev bija taisnība. Nākotni var mainīt.
Tu vēl vari to dabūt atpakaļ pareizajās sliedēs.
Es pilnībā ticu...
Nē, nē, nē.
Salvora, lūdzu! Lūdzu! Nē.
Salvora.
Salvora!
Nē, lūdzu. Nē.
...Fonda svēto brāli, tā gribai.
Lai manas acis, kas ir Gara acis, skatās tikai uz priekšu nākotnē,
kuru Gars ir pareģojis.
Lai mana sirds...
GAISA LĪMENIS
Vai te kāds ir?
Gariniek?
Prieks tevi redzēt, brāli. Kur ir Hobers?
Viņš...
Vai tu vienīgais izdzīvoji?
Nē. Es neesmu vienīgais.
Kurš vēl?
Seifam ir pa spēkam daudzas dižas lietas.
Tu pati redzēji, ka tas ir lielāks, nekā izskatās.
Celies, brāli.
Tāds bija Plāns no paša sākuma.
Termins tiks upurēts, lai Fonds varētu izdzīvot.
Ko jūs darāt?
Es nezinu.
Laikam meklēju kādu zīmi,
ka Salvoras nāve ir novirzījusi Plānu uz labāka ceļa.
Tagadnē mēs neuzzināsim,
vai indivīda saceltie vilnīši
izraisīs attiecīgu notikumu arī lejtecē.
Ar prātu es to saprotu, Hari.
Bet manai sirdij...
Manai sirdij vajag, lai Salvoras nāvei būtu nozīme.
Jo citādi...
Dzīve kļūst nepanesama.
Mēs cenšamies izglābt cilvēci, bet nespējam izglābt pat tos, ko mīlam.
Nepaiet ne diena, kad es nedomātu: "Kas būtu, ja Jāna būtu palikusi dzīva?
Kāda būtu mūsu meita? Vai viņas būtu bijušas laimīgas?
Vai šī laime mūs būtu padarījusi paštīksmus?"
Ir jāņem sāpes un visas šaubas
un jāsavij tās naratīvā, kas dzen uz priekšu.
Ceļā mēs zaudēsim vēl daudzus, Gāla.
Šie zaudējumi ir jēgpilni, ja mēs tos tādus padarām.
Ja Salvora nebūtu rīkojusies, jūs nebūtu dzīva.
Es būtu padevies jau neskaitāmas reizes, ja Jāna manis dēļ nebūtu upurējusies.
Es turpinu darīt tāpēc, ka Jāna to vairs nevar.
Vai saprotat?
Jā.
Pasakiet man, ka Plāns aizvien var izdoties, Hari.
Plāns aizvien var izdoties.
Jūs tam tiešām ticat?
Ir bezgalība ceļu, pa kuriem nonākt pie neizbēgamā.
Vai zināt, kas jūs esat?
Es esmu brālis Zenīts.
Es esmu brālis Rīts.
Es esmu brālis Riets.
Mēs esam Impērijs.
Un vai zināt, kas esmu es?
Tu esi Demerzela.
Pareizi.
Es vienmēr esmu bijusi un vienmēr būšu.
Šis ir vēl nebijis gadījums, Impērij.
Man vēl nekad nav nācies atdzīvināt jūs visus trīs reizē.
Bet neļaujiet, lai tas jums laupa drosmi,
jo es nesen ieguvu ļoti varenu jaunu ieroci.
Vai tu to saproti, Demerzela?
Visu ne.
Vēl ne.
Bet es jau redzu, ka nākotnē gaidāmas brīnišķīgas lietas.
Nu, ko tagad?
Nogādāsim jūs nākotnē. 150 gadus uz priekšu -
uz pagrieziena punktu, kur jūs sastopat Mūli.
Viņa uzvara nav garantēta. Tā ir dāvana, ko saņēmām no Salvoras.
- Tātad man jāatgriežas kriomiegā? - Kapsulas darbojas. Es pārbaudīju.
Un Otrais Fonds?
Kas viņus mācīs? Kas izveidos viņus par mums vajadzīgo armiju?
Es.
Jūs gulēsiet, un es jūs uzmanīšu.
Mentāliķi uztrenēs savas spējas. Es viņiem mācīšu psihovēsturi.
Uz Sinnaksa jūsu dievs bija Gulošais.
Reizi gadā Gulošā parādīsies, novērtēs galaktikas stāvokli,
uzrunās savas avis
un dos tām pietiekamu iedvesmu, lai izturētu nākamo ciklu.
Mentāliķiem vajadzēs izcilu personību, ap ko pulcēties.
Šai ziņā Telemai par jums bija taisnība.
Kļūt par dievieti.
- Tieši tas Salvoru biedēja. - Un viņai bija taisnība.
Tiklīdz aizmirsīsiet, ka spēlējat lomu, jūs būsiet pagalam.
Jūs gribat, lai es mostos katru gadu, līdz jūsu vairs nebūs.
Uz Beggar ir divas kriokapsulas.
Un mums miega cikls nav jāsāk uzreiz. Varam to darīt pēc gada.
Viņi mācīsies divreiz ātrāk, ja viņus mācīsim abi.
Vienu gan Salvoras upuris man parādīja - es nespēju to paveikt viena.
Vienam cilvēkam tas ir par daudz. Hari, lūdzu.
Lūdzu, nelieciet man pamest vienīgo ģimeni, kas man vēl palikusi.
Nāciet man līdzi.
Varbūt kādudien es varēšu stāties pretī Mūlim.
Bet, ja pastāv iespēja, ka ir jācīnās
ar vēl vienu Hari Seldonu tādā krīzē,
mēs abi zinām, ka tikai jums tas ir pa spēkam.
Labi.
Es jūtu, kā auļo jūsu sirds, Hari. Neturieties pretī.
Neturies pretī. Paliec mierīga.
Palieciet mierīgs.
Tu vari elpot. Neturies pretī.
Šķidrumu var elpot.
Skaiti pirmskaitļus.
Skaitiet pirmskaitļus.
Es... Cik tālu mēs tikām?
86 990 413.
- Astoņdesmit seši miljoni... - Astoņdesmit seši miljoni
deviņsimt deviņdesmit tūkstoši
- četrsimt četrdesmit trīs. - ...četrdesmit trīs.
Astoņdesmit seši miljoni deviņsimt deviņdesmit tūkstoši...
Es tevi mīlu.
...četrsimt sešdesmit viens.
Mēs kopā darīsim brīnišķīgas lietas.
Kā varēja nekā nebūt un piepeši - kaut kas būt?
Aizver acis, klausies manos vārdos un sapņo.
PĒC 152 GADIEM
Es atkal viņu redzēju.
Viņa bija pie manis tūkstoš sapņos.
Tagad viņa ir te.
Mūsu laikā.
Man pie rīkles.
Man jāatrod Gāla Dornika...
pirms viņa atrod mani.
Man viņa ir jānogalina...
pat ja tādēļ ir jāiznīcina viss.
Tulkojis Imants Pakalnietis