ПО РОМАНИТЕ НА АЙЗЪК АЗИМОВ
Като малка, побърквах майка ми с безкрайни въпроси.
Какво става, като умрем?
Къде отива енергията ни?
Ами вселената? Тя може ли да умре?
А как се е родила?
Как може да няма нищо и изведнъж да се появи нещо?
Удави се.
Аз видях трупа ти. Аз го държах.
Държа труп, да. Но не моя.
Чух го да ме вика.
Мислех, че е кошмарен сън, но като се събудих, не можех да дишам.
Потъвах заедно с него. Умовете ни бяха свързани.
Усещах каквото и той, гледах през очите му.
Можех само да се протегна към пазача ни.
Послушах съвета на Телем - дадох сигнал на пазача. За да помогна на Хари.
Чувах го как крещи за помощ, също като Хари.
Заглуших безгласието му. Зарових го дълбоко, Телем да не го долови.
Приковах трупа на Веник на моето място.
Телем каза, че илюзията трябва да се корени в реалността.
Ти видя мен, Салвор. Благодарение на Гаал всички мен видяха.
Свързахме се чрез споделени чувства.
Бяхме на километри от селището, прекосявахме невероятно тежък терен.
И най-малката грешка би ни издала.
Брояхме заедно прости числа.
Барикада от цифри като шлем пред мислите ни.
Осемдесет и шест милиона, деветстотин и осемдесет и осем хиляди...
Двеста и седемнайсет...
86 988 259.
86 988 271.
Осемдесет и шест...
Тогава те намерих.
86 988 329.
Затова се държеше странно.
Хари беше нашият скрит коз.
Трябваше да прикрия всяка мисъл за него и щеше да е риск да ти кажа.
А аз и монетата за малко да ви издадем.
Ако не бе успяла да избягаш, всички щяхме да сме мъртви.
Внимание! Приближават неидентифицирани форми на живот.
Заплаха: средна.
Може да излезете.
Не ви застрашаваме с нищо.
Простете, но не вярваме на голата ви дума.
Не разбирате.
Нея я няма.
Преди гласът й контролираше волята ни.
Но за пръв път, откакто дойдохме, нищо не заглушава мислите ни.
Вие ни освободихте.
Демерзел, трябваше да си на Терминус.
Получих съобщение, че се е задействал сензор.
От 600 г. насам вие сте първите, прекрачили в тази зала.
Клеон ви е разказал за мен, ще разберете.
Той ми върна целостта.
Но не напълно, не както се надявах.
Ти си тази, която дърпа конците на зрелището.
Кукловод, който дърпа конците си?
Не ви понася, че подбирам какво да знаете.
А не отчитате факта, че чувствата ви са си ваши.
Ако усетите похот или любов, не се питате за извора на чувството.
Но при мен не е така.
Накрая Клеон пренаписа историята ни в обърканото си съзнание.
Предпочете да запомни принудата като взаимност.
Не ми е дадено да забравям.
И все пак, когато мисля за Клеон,
копнея за него.
Помня крехкото момченце, криещо се в него като призрак.
В какъв мъж го превърна!
Благороден, внимателен, страстен.
Не бе само Изгрев, Ден и Здрач, а въплъщаваше целия път на Слънцето.
Гледаше ме с такъв копнеж,
сякаш бях загадка, за чието разкриване бе готов на всяка жертва.
Той ме спаси.
Обичах го.
Но знам, че той ме е програмирал така, затова се питам,
дали ако не бях инструктирана така, бих изпитвала същото?
И изобщо - нещо?
Няма да узная отговора. И затова го мразя.
Помогни ни да те освободим от него.
Ако планираният брак се осъществи, това ще е край за династията и плена ти.
Не мога да ви помогна.
- Сигурно искаш това да приключи. - Разбира се.
Но по програма ми е заложено да го предотвратя.
- Можем да променим програмата ти. - При опит, ще ви унищожа.
Ето, виждате - омагьосан кръг.
Оправдано е, че съм готова на всичко, за да изпълня мисията си.
- Ти си наела Слепите ангели. - Да.
Но за това ще плати кралица Сарет.
Банковите й данни са подправени и го доказват неопровержимо,
а одитът на паметта ще е в тяхна подкрепа.
Ваша милост?
Ще съдят бъдещата императрица за измяна.
Съжалявам.
Едва ли ще избегне екзекуцията.
Не е било нужно убийците да успеят.
Искала си само да стреснат Ден, за да обвини Сарет
и да отмени годежа.
Не биваше да научавате.
- Не биваше. - Тогава заличи спомените ни!
С риск Облачният доминион да ги възстанови?
Моя работа е да разкривам тайни.
Съпротивата е излишна.
С влизането си тук подписахме смъртната си присъда, нали?
Изгрев знае ли за тази зала?
Нищо не знае. Ако не ми вярваш, провери паметта му.
Какво ще открия за посещението ви до Първоизточника?
Или за тайната му връзка със Сарет?
Искрено съжалявам.
Прощавам ти.
Никой от нас не бе свободен.
Глупци бяхме да мислим, че свободата е възможна.
Помня те, когато беше само на годинка.
Посочи с пръст небето и ми показа слънцето.
Беше толкова горд!
Сякаш току-що го откриваше и споделяше откритието си с мен.
Защото те обичах.
И досега те обичам.
Красота.
Подготви флотилията за скок.
Предприемаме връщане на Трантор.
Не към Трантор.
Братко, кажи колко светове са минали под опеката на Фондацията.
- Седем. - Поименно.
- Вече знаете имената. - Искам да ги чуя то теб.
Хайде, братко, дръж се мъжки.
Изреди множеството ви завоевания.
Теспис, Анакреон, Смирно,
- Сейшел, Коном, Дарибоу, Глиптал 4. - Да добавим и Сиуена.
Ще ги унищожим.
Започваме с Теспис.
Генерале, чу заповедта.
Ти победи Фондацията.
Останките от тези светове ще се молят...
Останките са ракови образувания. Не бива да правят метастази.
Виж резултата.
Това е зверство.
Изпълних заповедта ти, за да няма нужда от още.
Не, изпълни я, защото е заповед.
А сега ти заповядвам да скочиш с флотилията на Теспис.
Направиш ли го, осъждаш Империята на морална разруха.
Няма как да оцелее, ако си...
Издадох заповед, Риос. Изпълнявай.
Действай!
Не.
Освобождавам те от поста ти.
Ако искаш да ме удариш, сега е последна ти възможност.
Да, така си и знаех.
Навигатор, под мое командване си.
Ще извършиш ли скок на Теспис,
или ще се наложи да екзекутирам всеки член на екипажа?
На вашите заповеди.
АКТИВИРАЙ СКОК
- Процедурата за скок е задействана. - Всички по местата за скок.
Нещо не е наред. Прекрати!
Какво има? Какво става?
Всеки кораб скача в пространството на съседния.
Верижната реакция ще разбие цялата флотилия.
- Прехвърли ни на безопасно място. - Не мога.
Веднъж огънато, пространството остава така.
Подготви спасителен съд за мен.
Процедурата блокира всички места за кацане и пускови тръби.
Но така ще умрат и хуманоидите. Това е самоубийство.
Нищожна цена за свободата на народа ми.
Как се стигна дотук?
Ти стоиш зад това, а? Предаването ти от хуманоидите на Империята е било трик.
Да, Селдън изпрати опитен търговец с точните дарове
и готово - мисията беше изпълнена.
Хуманоидите вече не те слушат.
Скокът се командва оттук.
Но трябваше да предам това на хуманоид и за целта - да съм на кораба.
- Можеше да кажеш. - С други думи - изхитрихме те.
Генералът се усети, но ти не го слушаш изобщо, а?
Селдън те тласна към война,
подмами те да пратиш флотилията си на Терминус и ти го направи.
Падна ни в ръцете, защото си предсказуем до безобразие.
Гледай сега.
А това? И то ли е предсказуемо?
Като квак на жаба в блато.
Спри го! Ще го убие!
Стига!
Страшно ми харесва!
- Императоре. - Не ми трябваш.
Затова се умира веднъж.
Жалък си. Палиш се и изгаряш.
- Какво? - Покажи й.
Изиграх му рокада. Докато ме душеше, пъхнах другия възел в дрехите му.
И още един цар бе матиран.
Хитро, генерале.
- Внимание! Неизбежен сблъсък. - Мамка му.
Незабавно заемете местата си.
Чухте навигатора.
Убийте ме или се помирете с бога, на който се кланяте.
Никой няма да напусне кораба жив.
- Колко ни остава? - Кратко.
- Чухте го. - Съжалявам за хората ви.
Познавам ги, могат да броят.
Смъртта на няколко хиляди спаси милиарди.
Селдън ме закле да пазя плана в тайна дори от теб, братко.
Заедно ще срещнем участта си. Ще изпием виното ти.
Много мило, но не всички ще вдигнем тост.
Казах, че никой няма да напусне съда жив, но един от вас може да избяга.
Сарет!
Какво става?
Съжалявам, но Облачният доминион е отговорен за покушението над Ден.
- Невъзможно е. - Има необоримо доказателство.
- Какво ще стане с нея? - Ден ще реши.
- В негово отсъствие решавам аз. - Да. Но можеш ли да си безпристрастен?
Няма да има императрица и бъдещ наследник, ако генът е покварен от злонамереност.
Успокой се, братко.
Всичко отново е както би трябвало да бъде, или скоро ще е.
Виж зеленото по шията.
Добавено е след смъртта му, като бележка. Какво символизира?
Белег за предател.
Трябва да обсъдим следващите ни действия насаме, императоре.
Точно така. В покоите ми?
Мога да разкача външния почистващ модул.
Кислородът ще стигне за около ден. Дано някой те открие.
Чакай, не.
Ти си героят - очевидно си ключов за плана на Пророка.
Свърших своето.
- И аз - моето. - Не. Твоята мисия едва сега започва.
Ти умееш да накараш човека да разбере, че положението не е безнадеждно.
Вдъхваш надежда на хората. Дори на нихилисти като мен.
- Дори? - Да.
Да ти споделя ли голямата си тайна?
Винаги съм искал да съкратя мрака. Религиозната част ме спъваше.
Но ти ми напомни за това какъв бях някога.
Трябва да изпълниш мисията си заради останалите. Обещаваш ли ми?
Естествено! Отказва ми се смърт на мъченик.
Успех, братко Констант.
И на теб, ген. Риос.
Почакай.
Искаш ли да знаеш името ми?
Разбира се!
Надежда.
Сериозно ли?
Не.
Но би било страхотно, а?
А сега ще пийнем ли вино?
Сарет.
Императоре.
Хайде!
Чакай, къде е Ру?
Ако е със Здрач, е мъртва. Сарет, хайде, няма да имаме друг шанс!
- Няма как да се скрием. - Кой казва, че ще се крием?
Пазех го в очакване на повод за поливане.
Вече го имам - никога няма да остареем и от ушите ни да прораснат косми.
Допреди седмици мислех, че ще умра в затворническа колония.
Да умра на борда на кораб, поне е доста поетично.
- Онзи мъж на планетата... - Глейвън.
- Съжалявам, че го пожертва. - Той знаеше, че сме обречени.
Само ние срещу историята.
Императорът нямаше да ни остави живи.
Но в смъртта имаше достойнство.
И успях да изтикам Ден през шлюза.
Наздравица за онези, които скоро няма да са здрави.
Знам една по-хубава.
За онези, които се борят и питат защо.
Това е нещо невероятно!
- Какъв вкус, а? - Да! Изключително наситен.
- Усеща се като... Има и сладост, но... - Пълна помия е, нали?
Сигурно е от корка.
- Не си го съхранявал добре. - Не е това.
Има вкус на...
Как се казваше онзи ужасяващ звяр на кораба ви?
- Кой, Беки ли? - Да.
Виното мирише като задника на Беки.
Така си е. Хубава наздравица.
За задника на Беки.
Потвърдено е - спасителните съдове са блокирани, никой не е оцелял.
- Много съжалявам. - Моля ви, минута мълчание.
- Какво, капитане? - Извинете, лейди Демерзел.
Народе на Трантор,
имаме да ви съобщим тъжна вест.
Брат ми Ден, Клеон Седемнайсети, е мъртъв.
- Арестувайте ги незабавно! - Не!
Ще ги ескортираме обратно в двореца и там ще говоря с тях насаме.
...за моя годеница.
Ако приеме.
"Да", братко Изгрев.
Спрете излъчването.
Момент.
Това не са Изгрев и Сарет, а нейните слуги.
Променен облик.
Те самите къде са?
Демерзел?
- Къде сте? - Арестувайте самозванците!
Мисля, че вече знаеш.
Знам, че си убила Здрач.
- И Ден ли уби? - Не, но с действията си ме принуждаваш.
Задачата ми ще е да ви преследвам, ще ми я наложи програмата ми.
Не подлежи ли на тълкувание?
Ако бъдем убити, народът ще се обърне срещу Империята.
Хората знаят, че ни пропъди. Не влошавай положението.
Ще направим ново копие на Изгрев, ще забравят краткото си увлечение по вас.
Не съм сигурна.
Историята ни си я бива.
Изгряващ император,
избягал с годеницата си
и с естествено заченат наследник,
който в този момент расте в тялото й.
Наистина ли?
Ще ставам баща?
Наследникът ти е само сбор от делящи се клетки.
Още има много рискове.
Дори детето да оцелее, може да е слабо, негодно за лидер.
Няма нужда да става лидер. Достатъчно е да бъде обичано.
Много е трудно човек да разчете истинските ти чувства.
Но се надявам да се радваш за мен.
И ми се иска и ти да бъдеш щастлива, Демерзел. Желая го от все сърце.
Ти беше добра с мен.
Беше ми почти като майка.
Знам, че си програмирана така, но ми се иска да вярвам, че би била такава
дори без програмата.
Познай.
Котка.
Десети пореден път! Колко е рекордът ти?
Не знам, не съм се мъчила да установя.
- Каква е тази котка? - Епископски нокът.
Не съм сигурна, че е точно котка, по-скоро е нещо между котка и гущер.
- Напада ли хора? - Много ги обича!
Особено деца.
Хрущяла в ушите им, костния мозък...
Кой ще се пробва?
Как си?
Спокойна. Както каза Талис, за пръв път от много време.
- Колко стара беше тя, как мислиш? - Поне на стотици години.
Когато тя започна да ме подготвя,
усещах глъхнещото ехо на онези, които е обладала преди мен.
Бяха много назад във времето.
- Дай на мен. - Благодаря.
Джозая, добре ли си?
Трябва да ти кажа нещо.
- Гаал. - Какво?
Има нещо, някакво...
Тя е...
Съжалявам, дете.
Тя беше в ума ми, криеше се.
Кой, Джозая?
Телем. Явно е скочила в него, когато умираше.
- Опитах се да я пропъдя. Кажи на Гаал. - Спокойно.
Сега е много слаба. Чувствам, че умира заедно с мен.
Уплашена е. Бори се. Страхува се.
Аз не се боя.
Салвор! Погледни ме.
Не помага. Помогнете ни!
Ти ни научи на надежда. Моля те, не ме напускай!
Мамо!
Разбираш ли какво значи това?
Не сме обречени.
Ти беше права. Бъдещето може да бъде променено!
Можете да възстановите посоката му.
- Вярвам безрезервно във... - Не, не.
Салвор, моля те! Моля те. Не!
Салвор.
Салвор!
Не, моля те.
...свят брат на Фондацията, по волята й.
Нека очите ми, които са очите на Духа, да гледат само напред в бъдещето,
което той чертае...
...и сърцето ми...
НИВО НА ВЪЗДУХ
Ехо?
Кларико?
Радвам се да те видя, братко. Къде е Хобър?
Той...
- Само ти ли оцеля? - Не.
Не съм единственият.
А кой още?
Трезорът може велики неща.
Видя с очите си. По-голям е, отколкото изглежда.
Стани, братко.
Планът беше такъв.
Да пожертваме Терминус, за да може да оцелее Фондацията.
- Какво правиш? - Не знам.
Оглеждам се за знак,
че смъртта на Салвор е побутнала събитията в правилната посока.
В настоящето няма как да знаем
дали ефектът от действията на един индивид ще имат последици във времето.
С ума си го разбирам.
Но сърцето ми...
Сърцето ми иска да знае, че смъртта на Салвор е имала смисъл.
- Защото ако не е така... - Животът става непоносим.
Борим се да спасим човечеството, а не можем дори близките си да опазим.
Всеки ден се питам какво щеше да е, ако Яна беше жива.
Каква щеше да е дъщеря ни, щяхме ли да сме щастливи.
И щеше ли това щастие да ни направи безучастни.
Човек преглъща болката и всички "ако",
и ги вплита в една история, която го движи напред.
Ще изгубим още хора по пътя.
И само от нас зависи смъртта им да не е напразна.
Жива си, защото Салвор се намеси.
Хиляди пъти да съм се отказал, ако Яна не се беше жертвала за мен.
Продължавам напред, защото тя не може.
- Разбираш ли? - Да.
Кажи ми, че има шанс Планът да сработи.
Планът може да сработи.
Наистина ли го вярваш?
Безкраен е броят на начините, по които стигаме до неизбежното.
- Знаете ли кои сте? - Аз съм брат Ден.
- Аз съм брат Изгрев. - Аз съм бат Здрач.
Ние сме императорът.
- А знаете ли коя съм аз? - Ти си Демерзел.
Точно така.
Винаги съм била тук и винаги ще бъда.
Ситуацията е без аналог.
За пръв път ми се налага едновременно да пускам копия и на трима ви.
Но това не бива да ви обезсърчава.
Наскоро се сдобих с ново, много мощно устройство.
Разбираш ли какво прави, Демерзел?
Не всичко.
Все още не.
Но вече виждам, че ни очаква прекрасно бъдеще.
Какво следва?
Изпращаме те в бъдещето, около 150 г. напред,
към повратната среща с Мулето.
Благодарение на Салвор сега победата му не е сигурна.
- Пак ли ще вляза в криосън? - Проверих камерите, работят.
А "Фондация - 2"? Кой ще превърне хората в така нужната армия?
Аз. Ти ще спиш, аз ще бдя над теб.
Менталистите ще се усъвършенстват. Ще ги науча на психоистория.
На Синакс богът беше Спящия.
Веднъж годишно Спящия се появява, оценява състоянието на галактиката
и вдъхновява паството дотолкова, че да премине през следващия цикъл.
Менталистите имат нужда от изключителен лидер.
- Телем беше права за теб. - Да стана богиня.
- От това се притесняваше Салвор. - И с право.
И за миг да забравиш, че е роля, изгубена си.
Искаш да се будя всяка година, докато ти вече не си тук?
На "Просяк" има две криокамери.
Не е нужно сега да влезем в сънен цикъл, можем да изчакаме година.
Ако ги обучаваме заедно, ще усвояват двойно по-бързо.
Ако научих нещо от жертвата на Салвор, то е, че не мога да се справя сама.
Огромна задача е за сам човек. Моля те!
Не ме карай да напусна единственото ми останало семейство.
Ела с мен.
Може би един ден да се срещна с Мулето.
Но ако има някаква вероятност за сблъсък
с друг Хари Селдън в по-нататъшна криза,
такава задача е само по твоите сили.
Добре.
Усещам, че сърцето ти бие бясно. Не се съпротивлявай.
- Запази спокойствие. - Запази спокойствие.
- Можеш да дишаш, не се бори. - Може да вдишаш течността.
- Брой прости числа. - Брой прости числа.
И до колко стигнахме?
До 86 990 413.
- Осемдесет и шест милиона... - ...и шест...
- ...990 хиляди, четиристотин... - ...четиридесет и три.
Осемдесет и шест милиона, деветстотин...
Обичам те.
Четиристотин шейсет и едно.
Заедно ще направим чудеса.
Как може да няма нищо и изведнъж да се появи нещо?
Затвори очи, слушай думите ми и сънувай.
СЛЕД 152 ГОДИНИ
Пак я видях.
Яви ми се в хиляди сънища.
А сега е тук.
В нашето време.
Цели се в мен.
Трябва да открия Гаал Дорник,
преди тя да ме е открила.
Трябва да я унищожа,
дори да се наложи да изгоря всичко друго.
Превод на субтитрите Анна Делчева