ПО РОМАНИТЕ НА АЙЗЪК АЗИМОВ
Ето, спуска се.
Разрязва ни виртуално.
За всеки случай, да не би да се самоубием от скука.
Ако беше възможно, щяхме ли да сме живи?
Предадохме Пророка.
Не съм убедена.
Казаха ни да идем в двореца и ето къде сме сега.
В двореца.
И това е приемната за дипломати.
Благодаря, че не ми се подигра за виното от Пророка.
Повече от век учих как да му служа, за по-малко от седмица съсипах всичко.
Да си пазех вордалина...
Доведохме ги тази сутрин от порта.
Твърдят, че са дошли с дипломатическа цел.
Какви са тези роби? - Одежди на Църквата на Хари Селдън.
Генерал Риос отиде във Външния периметър, а Външният периметър дойде при нас.
Интересно. - Вижте записа от порта.
Да продължим ли подготовката на сватбата ви с кралица Сарет?
Или сте размислили?
Ако се оженя, няма да има връщане назад.
Животът и на двама ни ще се промени.
За теб винаги ще има място тук. При новото ми семейство.
При децата ми.
Дори и да не приличат на мен.
Въпреки това ще бъдат императори.
Разбира се.
Благодаря на императора за приветствието. Тръпна да управляваме заедно.
Стиска зъби, докато говоря.
Тълпата не забеляза, но отблизо гледката си струва.
Изпъква вена ето тук.
Защо имам чувството, че следва наставление?
Само един съвет. - Същото е.
Успя да заслепиш Ден. Може би защото се държиш презрително.
И, в глупостта си, не те възприема като заплаха.
Но има нещо, което не бива да правиш с такъв тип мъже - да ги излагаш.
Ще внимавам.
Кралице Сарет.
Днес бяхте в центъра на вниманието.
Народът на Трантор се впечатли от обещанията ви.
Благодаря. Едва ли идвате само да ме поздравите.
Сватбата вече е оповестена. Нашите лекари ви очакват.
Последен преглед преди създаването на наследник.
Ще отидем тази седмица. - Дошла съм да ескортирам кралицата сега.
Знам, Демерзел. Знам какво си.
Наясно съм, че си машина.
Трябва да ме посветите в семейните тайни. Няма да живея в неведение.
Добре информирана сте. Аз съм човекоподобен робот.
Слушала съм истории за велик погром. Били сте унищожени.
Има ли други оцелели?
Доколкото знам, не.
Служа на династията от времето на Клеон Първи.
А на други владетели преди него? - Не непосредствено.
Какво означава това?
Дълго време роботите се подчиняваха на три закона.
Не можех да навредя на човешко същество или да допусна да му навредят.
А сега? - Подчинявам се само на един закон.
Какъв? - Служа на императора.
Скоро ще съм императрица. Затова те разпитвам.
Искам да съм подготвена. Ще служиш ли на мен?
Ще служа на императора.
Благодаря ви за интереса.
Аз съм Оран, придворният лекар.
Специализирал съм репродуктивни методи.
Моля ви, отпуснете се.
Ще започнем с най-елементарен преглед на матката,
за да се убедим, че сте способна да износите наследника.
Утробата ми е достатъчно силна да носи дете на Клеон, дори да рита.
Да. Сигурен съм, че е така.
Кралицата е последвала препоръката да стимулира яйчниците си с препарати.
После ще ви упоим, за да извадим яйцеклетките.
Нищо няма да вземате, докато сватбата не е факт.
Старомодна съм. - Нямате думата.
Занасяш ли ме? Винаги имам думата.
От мига, в който приехте брака, утробата ви е имперска собственост.
А ти най-добре знаеш какво е да си собственост, нали?
Доминионът е не по-малко заинтересован от поколението на кралицата.
Бихме приели ранно извличане на яйцеклетките. Но в подходящ момент.
Точно така. След сватбата ще произведа десетки яйцеклетки.
Демерзел, не се притеснявай за процеса.
Знам, че имате договорка с бъдещия ми съпруг.
Няма да се меся. Играйте си вашата игра с Ден.
Ти върши черната работа, аз ще нося децата му.
Трябва да се направи при овулация.
Засега ще спрем дотук. Животът е пред нас.
Прекрасно.
Дано и процедурата по дестерилизация на Ден е така болезнена.
Дестерилизацията е проста процедура.
Наносондите прокарват нов семеотводен канал за 20 секунди.
Поне звучи неприятно. Справедливо е.
Ровичкахте достатъчно за днес, д-р Оран.
Засега приключваме. - Да.
Бих искала да остана насаме с кралицата.
Няма проблем.
Смятате, че Клеон е убил близките ви. Дошли тук с това наум.
Но ако дръзнете да бленувате за отмъщение, спомнете си за участта им.
Родителите ви. Братята и сестрите ви. Изпепелени живи от въздуха около тях.
Убити с невероятната прецизност, с която си върша работата.
86 988 301, 86 988 329…
Гаал?
Салвор?
Телем ли те научи на това? - Извинявай.
Какво те прихваща?
Не изчезвай така. Трябва да го обсъдим. Хари взе кораба ми.
Наложи се. Тук приемат нас, не и него. - Притрябвало ми е да ме приемат!
Да се махаме. Телем има няколко бавни кораба. Все ще ни откарат донякъде.
Оставаме. Имаме нужда от тези хора.
Заради Мулето, а?
Не заради друго.
Държиш се така, сякаш Мулето е нещо абстрактно.
Но не е. Усетих го в съзнанието си. И видях трупа ти.
Искаш да повериш бъдещето ни изцяло в ръцете на Телем.
Забрави тези си мисли. - Кои свои мисли искаш да скриеш от тях?
Откакто пристигнахме, се наслушах на приказки за откровеност.
На Терминус долавях мислите на всеки.
А тук - нищичко!
Нито мислите на Телем, нито на никого.
Има нещо много сбъркано.
Сърдити сте. Като хапнете, ще ви мине. При мен много помага.
Като хапнем какво? - Има пиршество.
Добро утро.
За нас е празник, когато посрещаме нови хора.
Съжалявам за това, което стана - че Хари си замина.
И аз. - Ще постигнем равновесие. Имаш думата ми.
Чака ни доста работа дотогава.
Много ме бива с рибарските мрежи.
Салвор.
Това ли е закуската ни?
Прозрачни мекотели. Богати на протеини.
Но са толкова надълбоко, че разчитаме само на теченията.
Ако си достатъчно търпелив, наградата ти е пиршество.
Истинска рядкост.
Ценим високо късмета.
Телем е във възторг, че сте тук. - Възторгът й се изчерпва с Гаал.
А, и твоята дарба е не по-малко ценна. Усетих я, когато...
Се целунахме? - Докоснахме.
Не е нужно повече.
Целувката дойде от теб. - Не се отдръпна.
За да не съсипя илюзията.
Извинявай.
Честно, съжалявам.
Има лица, които ми се удават прекалено лесно.
Някой недооценява дарбата ти.
У дома ме смятаха за чудовище. И ме превърнаха в такова.
Преди да дойда тук, където и да идех, хората се плашеха, като ме видеха.
Аз трепнах ли?
Малко.
Повярвай ми, с тези хора ще се сближиш повече, отколкото с всеки друг.
Тук това му е хубавото - няма скрити мисли.
Умирам от глад. Ела.
Какво е това?
Усещаш ли нещо?
Болка. Те сякаш пищят. - И ти ще пищиш, ако те варят жива.
Казваме, че сме зрящи, но думите са неточни.
Участват всички сетива, слухът също. Съчувствие на всички нива.
Не съм усещала подобно. - Разширяваш кръгозора си.
И тук си сред свои. Когато има хармония, сме по-силни.
Ще се задоволим с листата. - Защо? И растенията изпитват болка.
Ако е в беда, дървото изпраща химични сигнали чрез корените си.
Това не е ли писък?
Да си жив, значи да страдаш.
Човечеството се прави, че не е така, но затваряйки очите си за чуждата болка,
отваря пътя пред разточителство, презадоволяване, подчинение...
Човекът, който притежавал всичко това, император Кандар,
обожавал да се къпе в лилав пигмент, извлечен от мекотелите.
Затова са на изчезване.
А той умрял от свръхзадоволеност, млад и лилав.
Ние сме различни. Не се крием от болката, която причиняваме, отдаваме й почит.
Ако усещаш всичко, вземаш само онова, което ти е нужно.
Апетит ли загуби?
Опитвам се да осмисля факта, че каквото и да ям занапред,
ще чувам как крещи, докато го поглъщам.
Нищожна цена за истината.
Зряща ли съм най-сетне? - Не съвсем, но вече не си сляпа.
Проглеждам. - Като новородено.
Здрасти. Ако щете вярвайте, но точно вас търсех.
Това място е невероятно.
Скачаме произволно.
Само хуманоид би знаел къде ще се появим.
Какво си направил? - Не. Чакай.
Тези координати ми даде човек на име Хари Селдън.
Бива го в предсказанията. Това работи.
Пазим в строга тайна движението си. Разбере ли го някой, не оцелява.
Космосът бързо ще те убие. - Не. Имам нещо за вас.
Опалеск. - Да.
Задръжте го. Дишайте го, яжте го...
Произвежда го Фондацията и мога да направи още.
Невъзможно е да бъде синтезиран!
Но ето че учените глави на Селдън са намерили начин.
Модификациите ви са ви направили зависими от този микроелемент.
Не знам дали Империята ви го е причинила, но знам, че се възползва.
С това ви държат в подчинение. Колко от децата ви вземат?
Десет процента работят за тях.
Ясно. В противен случай няма опалеск, а?
И ви казват, че останалите сте свободни.
Но не сте.
Всеки момент могат да ви спрат кранчето, ако Ден реши, че вече не сте му нужни.
Има нужда от нас!
Погледна ли кораба ми? Сканирай го.
Забеляза ли какво липсва? Космически навигатор.
Какво ще стане, когато императорът се сдобие с такива?
Ще се мори ли да ви праща витаминки?
Искаш да си сътрудничим.
И ще ни плащаш с опалеск, така ли?
Ще ви се отплатим с опалеск, но ще получите и свободата си.
Ще опазите дъщерите и синовете си, поколенията на рояка.
Ще живеете за себе си. Можеш ли да си го представиш?
Все едно бентът да падне и да отплувате в безбрежната вселена.
Създадени сме, за да плуваме навън.
Да се реем отвъд галактиката, в океана на вселената.
Точно така. И тази свобода може да бъде ваша.
Само ни помогнете да сритаме императора в четала.
Ако някой се нуждае от разяснение, слагам край на Генетичната династия.
Гледах го. - Съжалявам.
Мисли, че може да се промени. - Копнее да се възпроизведе.
Не буди прилив на възхита.
Влез.
Извинете, генерале. Тя-Огъва изгледа записите от Сиуена и иска да поговорите.
Не бях виждала толкова малко прегъване. - Кораб със собствен разум.
Човекът ни на Сиуена помислил, че е органичен компютър.
Нима Фондацията може да движи корабите си чрез мозъчна тъкан без навигатор?
Какво правиш? - Какво й е?
Какво става? Това вид приемане на сделката ли е?
Да имаме опалеск, е примамливо, но рискът е твърде голям.
Да, Империята взема десет на сто от децата ни.
Но ако се разбере, че сме преговаряли с теб, ще поиска 20%.
Не можем да го понесем.
Домашният рояк прати съобщение.
Митичният кораб, който търсиш, е под контрола на хуманоиди.
Не знаех, че е възможно. - Курс към прехващане.
Не. Домашният рояк идва насам.
Гаал? Какво е "Мулето"? Само за това мислиш.
Мулето е завоевател. Застрашаваме го.
Ще ни открие след 152 години.
Откъде знаеш?
Вижда напред - онова, което ще дойде.
Искам да ви кажа нещо. На всички.
Видяхте Хари Селдън, който дойде с нас.
Преди много време изнамерил начин чрез изчисления да предвиди бъдещето.
Толкова точен, че изглеждал вълшебен.
Но после разбрал, че има външни елементи.
Хора, объркващи изчисленията.
Като Мулето.
И като нас.
Винаги съм била различна.
Бях самотна. Още от съвсем малка мисълта ми течеше в цифри.
Такова мислене бе опасно в моя свят. Но не спрях.
Цифрите ме топлеха, когато мръзнех. Светеха ми в тъмното.
И един ден ме пренесоха в галактиката.
Сега си мисля, че през цялото това време умът ми е пресмятал и пресмятал,
за да проумея с каква сила съм родена.
Хари прогнозира тъмнина.
Империята ще рухне и ще повлече всичко.
Вероятно това е причината всички вие да се откриете.
Не сме се увеличили внезапно.
Само сме започнали да страдаме повече.
И виковете стават много по-силни. Като на врящите мекотели.
Трябва да действаме и да поправим каквото можем,
за да може онова, което измести Империята, да не е по-лошо.
Отнесли са се ужасно с вас. Не дължите нищо.
Но ако престанем да се крием, ще успеем да привлечем повече зрящи.
И когато Мулето дойде при нас, ще сме подготвени.
Нужно е само да сме предвидливи и да планираме стъпките си.
Нужна е вяра.
Генерале, доведохме Хобър Малоу. Опита се да ни тласне към предателство.
Благодаря, че дойде лично, Тя-Център. - Движена от корист.
Дъщеря ми е отдадена на кораба ви.
Исках да я видя.
И това ме изпълва със светлина.
Търсехме кораб, видян на Сиуена.
А той се оказва тук, под твое командване. Кой си ти?
Хубав въпрос. Да. Сега ли да го обсъдим...
Остави си някое здраво ребро. Към Фондацията си. Как летят корабите й?
Останах без дъх.
Добре де.
Искаш проклетия кораб - ето ти го.
Дори не е мой.
Да ви светна нещо за митичните кораби - имат зверска охранителна система.
Мамка му.
Браво, Беки. Хайде, тук!
По дяволите.
АВТОПИЛОТ ВКЛЮЧЕН
Да видим какво можеш.
Ще скочи! - Не може!
Няма пространство за скок.
Ще убие себе си и половината рояк.
Корабът му скочи в рамките на хангара.
Магьосниците са научили нов фокус. - Фондацията ни е изпреварила технически.
Митичните им кораби са по-пъргави и навигират без хуманоиди.
Има и друго.
Селдън е изпратил Малоу при хуманоидите да ги вербува с обещания за свобода.
Идва от Смирно, към която Фондацията има претенции, явно действа от тяхно име.
Хуманоидите не вярват на Империята?
Не казвам това. Но този опит на Терминус е знак,
че Фондацията се готви за война.
Може ли да са наели Слепите ангели? Способни ли са на убийство?
Това е проблемът ни - не знаем на какво са способни.
Какво ще разпоредите, императоре? Готовност за разгръщане ли...
Мамка му.
Какво ли иска той?
Боя се, че иска да ме впечатли.
Трябва да направим нещо!
Стига, моряко. - Не ми размахвай чина си.
Веднъж вече му се опълчи, не прие заповед. А сега - сляпо послушание?
Не се подчиних, за да не умрат моряци. Хора под мое командване.
Но щом са цивилни, може? - Мътните те взели!
Какво ще последва при неподчинение?
Ще те убие. - Не.
Ще убие теб.
А мен ще прати в гола килия за двайсет години
да гледам холограмата ти, жигосана отвътре на клепачите ми.
А заповедта ще изпълни друг.
Може да пусна мълва, че знам нещо свръхсекретно.
Доближавам се до него, преодолявам аурата
и още милион неизвестни ни защити и го убивам.
Правят му копие, също толкова мерзко.
И всичко отначало. - Но ако отидеш...
Да създам по-голяма флотилия и да унищожа Империята от орбита?
Ще пуснат три нови копия. - И тях ще унищожим.
Ако слагат край на династията... - Да кажем, че разрушим Империята.
Какво ще последва? - Дюсъм Бар каза, че Фондацията е силна.
Няма начин да е подготвена. Империята е огромна.
Ще ти кажа какво ще стане, ако Империята падне.
Виждал съм области на космоса, завладени от беззаконие.
Слабите... нямат никакъв глас.
Мамка му. Насилниците са на престола.
Бедните...
Бедните са роби.
И животът е само една празнота.
Болка.
Добре.
Какво?
Просто...
Може би исках да проверя наистина ли си ти.
Да знам, че си премислил всичко...
Страховете ти са основателни.
Донякъде.
Това променя ли нещо?
Не.
Поне ще се страхуваме заедно.
Върхът! Точно това исках.
Още сияеш от ласкавия прием.
Очароваш с вродена лекота.
Трудно е да ти се устои.
Знам, че едва ли ще повярваш,
но доста съм се упражнявал, за да съм обаятелен пред публика.
Дори сред нас, Клеоните, някои са по...
По-уверени оратори от други.
Благодарен съм, че си така обаятелна.
Обществото цени владетел, способен да приеме партньор с качества.
Нали?
Какво има?
Мислех си, че никога не сме обсъждали моето семейство.
Напротив.
Дилетантка, която ще стане императрица.
Гражданите ще попият жадно тази история. - Имах предвид...
Те ще бъдат свързани с теб,
ще са и твои роднини.
Искам да ги опознаеш.
Да, много мило.
Баща ми - деликатен човек, който никога не ми повиши тон.
Дори когато разлях в калта флакон с безценен пигмент от орхидея.
Каза само: "Така калта е по-красива".
Брат ми Търстън
цели два дена е носил на гърба си ранен другар,
въпреки счупената си ключица.
Майка ми, която другите смятаха за сдържана.
Но тя можеше да нарисува лицата ни по спомен.
И то с изумителна точност.
Сестра ми Шенин пушеше сантанийски пури, докато урежда държавните дела.
Веднъж, като бяхме малки, с часове гони паяк, за да спя спокойно.
И момченцето й.
Малкият Мареос.
Случилото се с тях е трагедия.
Ще тачим паметта им.
Ще ми се да споделя с тях как си повлиял на живота им.
Макар и косвено.
Но не мога.
Затова казвам на теб.
Тук си благодарение на странна комбинация от късмет и моето благоволение.
И за двете трябва да кажеш единствено "Благодарна съм".
Благодарна съм, императоре.
Хубаво.
Трябва да се видя с Изгрев насаме.
Ще го уредиш ли? - Волята ви е закон за мен.
Подслушват ли ни?
Като навършим 17 г., ни развеждат из районите на Трантор.
Гранд тур.
На моята обиколка научих много.
Например, че Окули не действат в охладители.
Да бе отговорил едносрично. - Клеонска традиция.
Защо кратко, като може дълго?
Осъзнаваш ли, че дори маскирана, застрашаваш живота и на двама ни?
Да. - Наистина ли?
Това не е игра.
Един Изгрев е напуснал двореца, бягайки през Трантор Сити. И е умрял.
От деца ни плашат с това.
Демерзел ли?
Днес я видях.
Тя е убила близките ми. По разпореждане на Ден.
Тя ли ти го каза? - И той го потвърди.
И какво? Ще се откажеш от брака ви?
Знаеш, че ако го направя, ще ме убие.
Пленница съм от мига, в който ме избраха.
Какво искаш от мен? - Не мога да родя от този изверг!
Не мога.
Брат ти не е като теб.
Вярно е. Знам го от първата ни среща. Очите ти са различни.
Имаме еднакви очи. - Не.
Твоите са добри.
Може би ще станат като неговите.
Едва ли.
Ще се омъжа за Ден. Поне това е сигурно.
Детето, което ще износя...
Може да има твоите очи.
Помощникът ми го открадна от кабинета. Използвай го и ще можеш да имаш деца.
Разбираш ли какво искаш?
Бракът ви ще направи мен и Здрач излишни. Ако Ден разбере, ще ни убие.
Генетично сте идентични. Ден няма да прозре!
Той те изолира, Изгрев!
Няма да видиш престол.
Няма да оставиш следа, все едно не те е имало.
Но...
Ако единственият истински потомък е твой...
Наследството ти е осигурено.
Не го ли искаш?
Не искаш ли да имаш влияние?
Казаха ми, че процедурата не е болезнена.
На никой етап.
Сарет.
Успях да отложа оплождането, но след сватбата няма да имаме шанс.
Това е самоубийство. - Не.
Това е безкръвен преврат.
Елате с мен.
Аз ли ще говоря първа, или ти? - Констант!
Императоре.
Както му е обичаят, носим ви дар. - Така ли?
Гузната си съвест? Извиненията си?
Атомен пепелник.
Абсурд. - Императоре, задава се война.
Пророкът ни изпрати да преговаряме. - За покойник, раздава тежки заповеди.
Той се върна.
И донесе надежда за всички ни.
Какви се явявате тогава? Негови пастори?
Мисионери? - Ние сме...
Търговци.
Оставихте планетите по Външния периметър да подивеят.
Не вярват на чужденци.
Но обичат зрелища.
Когато им съобщихме вестта, отне известно време да я чуят.
Но вие, от друга страна,
сте цивилизована троица.
Няма да говоря снизходително. - А би ли могъл? От ниското?
Изпратиха ни да установим дипломатически контакт.
Да поискаме галактическо признаване на съществуването на Фондацията.
И суверенитет.
Вие сте граница на Империята.
Притежание, не партньор.
Двете думи си приличат.
С Фондацията за партньор
ще си гарантирате най-важното притежание за Империята.
Мира.
Наистина идвате да разиграете шоу.
Продавате мир, докато зад гърба ни разпалвате бунт.
Хуманоидите отхвърлиха вашия човек Малоу, зовящ към измяна.
Вижте го само!
Чак зяпна от изненада.
Знаеш ли, кларико, вярвам на думите ти.
Но момичето май има нещо друго наум.
Хайде, малката, изплюй камъчето.
Добре.
Същите лица, същата зала.
Нищо ли не се променя в тази Империя? - Стража!
Какво става тук?
Тимандра го е забелязала на порта.
Скенерът е показал два мозъка.
Хари Селдън.
Подло копеленце.
Не беше ли против нечие влияние да продължава и след смъртта?
Но си намерил начин я изхитриш, а си пропътувал и доста светлинни години.
Кажи каквото имаш да казваш.
Не пътувам от чак толкова далече.
Аз, поне каквото остана от мен, още съм на Терминус.
Това е само частица от мен.
На Терминус ли?
Впечатляващо.
Защо тогава си и тук?
За да подсиля думите на кларика.
Да предупредя, че Фондацията не е безпомощна.
Разполагаме с технологии, кораби, разрушително оръжие.
Преговаряме за мир, не защото се боим от поражение,
а защото сме пресметнали точно, че ако има война, ще я спечелим.
Изучих теорията ти.
На младини имах време да чета.
Четох трудовете ти.
Притеснително бе да науча, че сам човек не може да промени много,
докато не прочетох, че аз съм изключение.
Казваше, че генетичната династия е отслабила Империята.
Помниш ли? Нарече ни "гроздови зърна".
Кой иска да му каже?
Както и да е, нека съм аз. Край на клонирането.
Бъдещата ми съпруга вече топли леглото ми.
Скоро ще има четвърти трон.
Селдън, прогнозата ти е остаряла.
Също като теб.
Демерзел, разпореди ген. Риос да обсади Терминус.
Подсили частта с кораби от резерва.
Ако Фондацията има модерна технология,
да влезе в инвентара ни, защото ни принадлежи.
Слушам.
Благодаря за пепелника.
Констант!
Знаех, че е в съзнанието ми. Но не можех да кажа, щеше да ме спре.
Потискал е волята ти.
Що за призрак е този мъж, когото следвате?
Крие тайни от стария и използва тялото на момиче.
Обичаш го, прощаваш му, но все пак...
Това е светотатство.
Кога ще се научим да не вярваме на даровете на теспинците?
Пророкът ви те постави в много гадно положение.
Отведете ги.
НАВИГАЦИОННИ ДАННИ, ТЪРСЕНЕ
НЯМА ОТКРИТИ
ДИАГНОСТИКА - ПОДДРЪЖКА
ДОСТЪП ДО ПАМЕТТА НАВИГАЦИОННИ ДАННИ
Какво правиш?
Най-накрая проглеждам.
Какво? - Сутринта бях тук с Лорон.
Разговаряхме. Той погледна към тази лодка.
Подхвърлих монетата, но не можех да кажа какво ще се падне.
Някой ме блокираше.
Лорон гледаше лодката, защото само нейните данни са изтрити.
Защо да трият данни от рибарска лодка?
А ако те бяха хванали?
Внимавах. Изтрили са дневните маршрути, не и старите данни от навигацията.
Лодката е плавала другаде. - Спри.
Тук се случват неща, които не разбираш. За момента го приеми.
Не, няма. Двамата с Хари казахте, че това е по-важно от всички.
Сама ли смяташ да променяш бъдещето?
Салвор! - Не. Чуй ме!
Разправяха ми, че съм различна. Това разбърка ума ми.
Не мисля, че съм по-особена. - Дали?
Гледат те така, сякаш си им спасител.
Няма лошо. Стига да не вземеш да повярваш.
На тях може да не вярваш, но на мен трябва!
Не е сега моментът да клатиш лодката. Разбираш ли?
И така, лодке. Дай да видя къде си била снощи.
Е, допусна голяма грешка.
Прокле... - Тишина.
Опитахме се да ти го спестим. Да не го видиш.
Съжалявам.
Искам да създам убежище.
Но както ти казах и по повод дребните създания за обяд,
понякога трябва да приемеш болката.
Защото понякога смъртта е от полза.
Превод на субтитрите Анна Делчева