ПО РОМАНИТЕ НА АЙЗЪК АЗИМОВ
Вярваш ли ми?
Ще ми се да не те познавах.
Но ме познаваш. А сега сме тук.
И цялата галактика зависи от действията на един човек - твоите.
Рейш...
Мисля, че няма да се справя.
А ти най-добре от всички знаеш какъв е залогът.
- Мразя те за това, което ни стори. - Знам. Гневът е от полза, ще те движи.
Не съм ядосан.
Обичам те.
И това го знам, синко.
Действай.
Отивай в криокамерата. Програмирана е за теб.
Не спирай, за да се сбогуваш с нея.
Не я замесвай.
Рейш.
- Още сънувам, нали? - Това не е сън.
Как така си жив?
Не съм, умрях на "Освобождение".
Ти надхитри всички. Мислят, че те е грижа за тях.
Истината е, че не ти пука за никого.
Всички са само точки от графиката.
Не те вълнува кой ще живее, кой ще умре. Затова няма да успееш.
- Не планирах смъртта ти. - Но промени Плана.
Забърка ме, защото ми нямаше доверие, иначе и досега да съм жив.
Изхвърлиха ме през шлюза като боклук.
Оставиха ме да се рея вледенен във вечността.
Не беше боклук.
Да.
Аз бях твоят син, а ти ме остави да умра.
Защо ли се изненадвам? Не ти беше за пръв път.
- Как си? - Повече от век е бил без крака.
Като стана дума... Как се сдоби с тях?
Казах ти, че не знам. Кале ме насочи към Света на Уна.
- Как? Беше затворен в Блясъка. - Тя ми се яви. Отдавна не бях с ума си.
Намекна, че е проявление на самия Първичен блясък.
Видях я - от плът и кръв като мен, но уредите не я засичаха като жива.
- А мен? - Да.
Тялото ми е същото, както преди да умра.
Влязох в пещерата с Кале. Стоях в мрак, безтегловен, в очакване.
Събудих се до теб. Усещах гравитацията в костите си.
Клонирала те е.
След век и половина Генетичната династия има конкуренция.
- Каква ирония. - Някой те е искал жив.
След като положи толкова усилия да се претвориш в идея.
Засякох съобщения. Фондацията се е разпростряла по Външния периметър.
Пробутват психоисторията за магия.
Пробутват и теб - Пророка.
Не мен, а него - другия Селдън. Очаквано. Хората обожават да имат идоли.
Наближаваме Игнис.
Продължението - там. Ако не си ми откраднал кораба.
Игнис. Владение на Империята преди 1000 г.
След оттеглянето й остава без хора.
Ако там е пусто, кой ни вика?
Навлизаме в атмосферата.
- Мамка му. - Какво става?
Отрицателни йонни частици рестартираха системата.
- Не разбирам. - Движа се по инерция.
- Лошо ли е? - Да.
- Ще ни приземиш ли? - Млък!
- Дървета! - Виждам!
Ранен ли си?
Малко. Отдавна не бях изпитвал физическа болка. Освежаващо е.
В малки дози. Пуснете диагностика. Сега се връщам.
- Къде отиваш? - В джунглата. Някой следеше падането ни.
Първо помогни да оправим кораба.
Приземихме се с трясък. Ако ни търсят, искам да ги срещна отвън, не тук.
Рампата е повредена, ще използвам шлюза.
Влияеш се от видението си. Не се поддавай.
Знаех, че ще е трудно.
Ще наложат забрана върху записите от покушението.
Никой не наднича в покоите на императора.
- Нещо ново за семейството ми? - Нищо. Съжалявам.
Благодаря, Маркли. Скоро ще имаш нова задача.
Покушението беше в спалнята му. Ще трябва да се промъкна и да огледам.
Няма ли друг начин?
Не одобряваш да разменя млада плът срещу информация?
Спокойно, ще дам колкото преценя.
Дано. Питам се къде отиде свенливата и тъжна принцеса Сарет.
Умря с близките си.
Тя иска съвкупление.
Чудесно. Търсиш истински съюзник, не на хартия.
Да, всичко се нарежда. Но аз...
Свикнал съм с теб за тези неща.
Ти си мъж. И то изключително впечатляващ.
- Ще си й първият такъв. - Именно.
Предложението идва от нея, значи е готова. Не отне дълго време.
Усещам, че и ти си готов.
Ще съм наблизо.
Мисли за мен.
Влез, Сарет. Очаквах те.
Благодаря, че прие.
Наясно съм колко важна е романтиката за младите жени.
Светая светих. Може ли да вляза?
Заповядай.
Какъв си! Това вече е грандиозно.
Благодаря.
Поправят ли я?
Почистват я от плесени и паразити.
Стара е. Първоначално това е бил Клеон Първи.
Концепцията е променена, за да отразява приноса на всеки Ден за Империята.
Орбиталните пръстени ли са над теб? Драматично!
Брат ми ги започна. Аз ги довърших.
Не очаквах да са толкова видими.
Дизайнът предполагаше да са невидими от повърхността,
но исках хората да виждат извивките, като окови около света.
На жителите трябва да се напомня, че са живи само по моя воля.
Аурата ти. Дори в леглото ли си с нея?
Винаги.
Не е ли прекалено? Ами ако поискаш...
Да те напляскат?
Сигурно има пляскалки с династичния герб, който се отпечатва на дупето.
Ще поръчам.
Удобно легло.
Стара мъдрост гласи,
че никой крал не спи спокойно в своята постеля.
- И вярно ли е? - Леглата на тези крале са за смяна.
Мисля, че си казвал тази шега.
Още ли се смееш за леглото?
Не, на теб се смея.
Ще откриеш, че когато мъж и жена са заедно,
за да се получат нещата, мъжът трябва да е отгоре.
Каква глупачка съм!
Ще се научиш. Да вдигнем полите.
Коленете ли?
Не.
Спокойно.
Това беше моят пръст. Така. Готово.
- Искаш ли да... - Не говори.
- Правила си го. - И никога по този начин.
Разиграваш театър. Знам за любовника ти. Загинал е в онзи инцидент.
Не е изненада, че знаеш всичко за смъртта на близките ми.
Ти не искаш да спиш с мен.
Знам защо си тук. В тази стая щяха да ме убият.
Тук ли е станало?
Наблюдавах те как се озърташ и душиш, за да разбереш какво ги е спряло.
Искаш да ме бяха убили, нали?
Въобразяваш си, че е тържество на справедливостта.
Може би си платила, за да умра?
Исках да разбера как са проникнали убийци, но не защото съм ги наела,
а за да знам безопасно ли е тук.
Някога замислял ли си се как стоят нещата за мен?
Изобщо - за чуждото мнение?
Как би могъл? Най-близките ти хора са твои клонинги.
Съмняваш се, че ще ти дам сигурност ли?
Претърсвам всеки сантиметър на Трантор. Ще открия изменниците.
Търсиш ги вече няколко дни и нищо.
Извинявай, императоре, но не съм убедена.
- Ако не искаш да си моя жена, кажи. - И да подпиша смъртната си присъда?
Намери предателя, закълни се, че няма опасност, и ще приема.
Безопасно е. Кълна ти се!
- Приемам. - А сега си върви!
- Всичко ли чу? - Не, слязох за малко при прислугата.
Подозира, че съм убил близките й. Обвиних я за покушението.
Спорът се разгорещи. Сгодени сме.
Честито!
А за убийството на близките й - не оставих следи, водещи до теб.
Трябва да сме нащрек с нея. Умна е и иска да крои свои планове.
Бъдещата императрица не заслужава късмета си.
А ти си незадоволен.
ТРИЙСЕТ ГОДИНИ ПО-РАНО
- Благодаря, императоре. - Викай ми Клеон.
Много приятно!
Прелъстителна си. Как стана толкова апетитна?
Ям много сол, Клеон.
Овкусена съм.
Как се казваш?
Ру Коринта от Доминиона.
Красиво име. И красиво създание.
Ще заглуша ефекта, ако искаш да отвърнеш на ухапването.
Изключително.
Може ли да се върнем по-назад? В Госамърския двор?
В настоящето става доста по-интересно.
Няма да го пропуснем. Но в очакването е половината наслада.
Щом искаш, да се върнем във времето.
Сглобено е от много обективи в Госамърския двор.
Ето те.
Опитват се да привлекат вниманието ви. Някоя може да изкълчи крак.
Трагедия.
А ти как привличаш нечие внимание?
Аз ли? Не откъсвам очи от плячката.
Има ли търсения ефект?
Виждам само краката ви, не знам. Но задявката е обещаваща.
Това го помня. Оттам нататък нямам спомен.
Обратно към частта със секса.
- Осъзнаваш ли, че спомена го няма? - Не.
Поех ръката ти. А после помня как пътувам към дома.
С белег от ухапано на рамото и набъбнала банкова сметка.
- Картинката изглеждаше пълна. - Така ли?
А аз си го представях като странна празнина,
като мъглявина в паметта на човек.
Чудех се, щом имаш тази способност...
Редактирал ли си спомените си?
Очаквам императорът да заличава каквото не харесва.
Но не и от историята.
Да, пазят се в Мемория, заедно с обичайните одити.
- Но идеята е блестяща. - Коя?
Да се сложи край на съжалението. Би ли го направила?
Никога. Аз приемам, че има неща, за които съжалявам.
Искам да помня гледката от върха на планината.
Нищо че това значи да помня и падането.
Късметлия си, че можеш да се довериш на спомените си.
Не си усъвършенствал незабелязаното промъкване в гръб.
- Чудесно изпълнение, помисли за... - Хвърли го.
Вдигни ръцете и махни маската.
Здрасти, Сал.
Би трябвало да си мъртъв.
- Разочарована ли си? - Не.
Но си такава - харизват ти кон, а ти му гледаш зъбите.
"Просяк" ми каза, че навлизаш в криосън.
Не ми остана нищо на Терминус. Последвах те.
Корабът все още е програмиран за мен.
Синхронизирах криосъня си с цикъла му.
Щом ти реши да се върнеш, върнах се и аз.
Но как си се озовал тук?
Обикаляш из този квадрант. Намерих траекторията ти в Света на Уна.
Стигнах на Игнис по-рано.
И после отново чух медения ти глас.
Съжалявам.
Не исках да съм толкова безчувствен за Салвор и видението.
Не мога да си го избия от ума. Няма смисъл да ми казваш да не го мисля.
Или ми помогни, или си мълчи.
Психоисторията лежи на идеята, че бъдещето може да се променя.
Но виденията ми се сбъднаха.
На Синакс ти сънува огромна вълна, която те залива.
Но не е станало - тук си.
Как да знаем с кои действия ще предотвратим съдбата на Салвор?
Няма как. И да можехме да узнаем, трябва ли?
Искаш да се откажа от нея, защото теб не те е грижа за нищо освен...
Тя е дете и на Рейш. Значи е моя внучка.
- Ако знаех... - Какво? Другояче ли би постъпил?
Не знам. Ще ми се да мисля, че бих.
Но ембрион е нещо много различно от жив човек.
Още не бяхме решили дали да задържим детето.
Той знаеше, че няма да е наблизо. И двамата го искахме.
Имаш настоящето с нея. Малцина се радват на този шанс.
- Къде е Първичният блясък? - В кабината, защо?
- Тя се усмихва. - Скрий го, не ми казвай къде е.
Веднага!
Салвор, кой е непознатият, когото водиш на кораба ни?
Ще установите, че корабът е мой.
Хюго Краст от Терминус.
- Той е моят фар. - Нещо повече от фар, Сал.
Отворете шлюза.
Добре.
ЗАКЛЮЧВАНЕ
- Хари, отвори. - Отвори!
ОГРАНИЧАВАНЕ НА ДОСТЪПА
РАЗРЕШАВАНЕ НА ДОСТЪП
- Хюго, колко си висок? - Малко под два метра.
- По данни на "Просяк" - 181 см. - Хари, какво правиш?
Корабът показва разлика от 3 кг в общото ви тегло.
Сериозно? Сигурно съм изляла толкова пот в джунглата. Отваряй.
Това не е Хюго.
Три килограма са нищо. Няколко бири.
- Маса е. Хюговата е по-малка. - Може да е снаряжението му, всичко.
Промених данните. Не можеш да отвориш.
Аз съм Хюго. Бях там при Първата криза.
Аз залових теспийците.
- "Ура за Хюго." Помните ли? - Не помни.
Хюго е свой. Това е неговият кораб.
Негов ли? Теспински? Значи е генетично кодиран в системата.
- Да, "Просяк" го познава. - Прехвърли му контрола.
Не мога. Предаде ми го за постоянно.
Така ли? Върнах кораба към фабричните му настройки.
Отвори или ще му предам контрола.
- Почакай. - Направи го.
"Просяк", задействай протокол. Връщане под контрола на Хюго.
СКАНИРАНЕ НА ПЕРИМЕТЪРА
Сега сам може да отвори.
Отвори.
Хари, имаме проблем.
Салвор, внимавай!
Изключи външните оръжия на кораба, иначе ще я убия.
- Салвор! - Гаал!
Изпразни умовете им.
- Значи сте сгодени. - Заподозря ме, трябваше да го успокоя.
А и винаги си казвала, че да сме близо до престола, има предимства.
Убийците са влезли в спалнята, с мечове. Фреската зад леглото е опръскана с кръв.
Вечеряхме заедно на другия ден.
Възможно ли е? Може би все пак е подменен.
Маркли, трябва да разберем какво е станало там.
Никой няма достъп до записите.
Спомените на императора се проверяват и пазят като на всички в двореца.
Оригиналите се складират в Мемория.
- Можеш ли да проникнеш? - Да, но няма да издадат спомени на Клеон.
На Ден - няма.
Но все някой се е погрижил за раните му.
- Клавиджър? - Архивар Яртел. Заповед на императора.
Ден иска одит на спомени на Асклепий.
- Нося датата, часа и номера на записа. - Дай да видя.
Опитът за убийство.
Би трябвало вече да ги има. Дано някой следи тези заявки.
Той провери всичко от тази дата,
- чак до пом.-готвачите. - Следвам заповеди.
Благодаря.
Безпокоя се, Демерзел.
Само Ден ли има властта да променя спомените си?
Да. Както и твоите, и на Изгрев.
Не е редно.
Трябва да споделяме този прерогатив.
Преди беше така, но след покушението Ден подозираше и двама ви.
Нали видя записите - знае, че сме невинни.
Запазил е само за себе си това изключително право.
Ако Ден заличи мои или спомени на Изгрев,
как ще разберем?
Спомените ви се пазят в Мемория.
А моите, които са и по-пълни, не се променят.
Така че при съмнения има две копия.
Не бих имал основания.
Няма да усещам, че нещо липсва.
Ако Ден бе предприел такава крайна стъпка, щеше да ми каже.
А знаеш, че съм длъжна да действам за доброто на Империята, не само на Ден.
Бих ти казала, братко Здрач.
Винаги ще съм тук. Както съм била досега.
Ден се е нагърбил с голям товар.
Благодаря.
Пусни го.
Щом не можем да видим кой е замахнал, да видим кого е посякъл мечът.
Острието е било с нанотоксин.
Отокът ще доведе до мозъчна смърт след 12 секунди.
Дай на мен.
- Половин глава. - Невъзможно.
- Това е Демерзел. - Машина ли е?
- На Трантор е имало роботи. - Били са забранени и унищожени.
Докоснах ръката й - беше топла, жива.
- Това не е кръв. - Каквото и да е, разплисква се.
Била е с него в спалнята.
И е робот.
Очаквах да се озовем тук, щом Ден помоли да напуснем тронната зала.
Той решава сам, праща непокорни генерали на мисии.
А сега си присвоява и това право.
- Не е имал такива намерения. - Не съм говорил с него.
Нито пък аз. Не намерих сили да призная, че имам нужда.
Да видим.
Ако поправките на генома не стигат да уеднаквят отпечатъците ни?
Не го и споменавай! Ако узнае, че не сме негово точно копие, ще ни изтреби.
Тихо.
Клеон, заставаме пред теб -
синове, братя, личности - и търсим контакт с висшата памет
на източника, от който произлизаме.
Ръцете ни разказват историите ни. Те са твоите истории.
Молим те, чуй въпроса ни.
Заради моята длан е.
Аз съм паметта на Клеон Първи. Кой се обръща към мен?
Ние, твоите 16-о и 18-о превъплъщения.
Благодарим ти за живота си.
Задайте въпроса си, братя.
Брат Ден си е позволил еднолично да променя паметта ни.
А ние нямаме властта дори да проверим дали е факт.
Това противоречи ли на плана ти?
- Разправии помежду ви? - Присвоява си прекомерна власт.
Трите проявления на императора не са в равновесие, трябва да изравним...
Достатъчно.
Вие сте един човек.
Ако се разедините, ще посрамите мен и завета ми.
Естественото ви състояние е да сте единни.
Да завиждате на Ден, значи да завиждате на себе си.
Генетично сме идентични.
Но по отношение на темперамента трябва да отчитаме разликите.
А Ден позволява доминиращата ни страна да бъде...
Наясно съм със собствения си темперамент и множеството му нюанси.
- Погрижил съм се за тях. - Какво значи това?
- Не е ваша грижа. - Как може да кажеш такова нещо?
Не създаде ли тази система, за да търсим помощ от теб?
Тук съм, за да ви дам онова, от което се нуждаете. И толкова.
Мечтата живее чрез вас, защото я поддържате жива в себе си.
Искаме да видим данните за складираните ни спомени.
По-конкретно, колко големи са файловете.
Не знаех, че императорът се интересува от метаданни.
Не открихте ли нужното ви преди?
- Не. - Добре. Ще трябва да ги потърся.
Потърси за всички Клеони.
- Ще имаме база за сравнение. - За всички? Колко назад?
До началото. Само осемнайсет сме.
- Ще се справиш. - Дайте ми малко време. Изчакайте вляво.
Безумна наглост.
Бих му отрязал пръстите.
Имаш ли чувството, че вече не сме на върха на властта?
Мислиш ли...
Нали не сме в опасност? Ние сме Императорът.
- Помниш ли кой е този? - Император Алгрен? Отпреди Клеоните.
Да. Виж рисунъка. Зеленото на врата.
Добавено е след смъртта му, като бележка. Какво символизира?
Гравиран знак.
Печат за предател. Издайник. Екзекутиран е за държавна измяна.
Много сме, но сме смъртни.
Трябваше да се досетя какво ще стане. Трябваше да го предвидя!
А Ден...
Той така или иначе щеше да впише името си в историята.
А по време на управлението ми имаше дребни конфликти,
каквито не бе имало от векове.
Не разреших един от тях.
Вместо мен Демерзел успокои галактиката.
Ден, макар и още момче тогава, се срамуваше от мен.
Питаше как ще ме нарича историята.
Със сигурност не "миротворец". Нито "завоевател" или "предател".
Още не си умрял.
Още пишеш завета си.
Когато остарее, човек не държи сметка какво помни.
Важно му е как го помнят.
В крайна сметка, всички сме само спомен.
Ден може би ти услужи, като те лиши от престола.
Ще имаш онова, което аз исках.
- Какво си искал? - Каквото иска всеки младеж.
Живот.
Любов.
Бях такъв красавец!
Императоре.
Остави ни.
- Седемдесет и осем? - Всички мои катафили със спомени.
- А бройката на моите? - Двайсет и девет.
Да видим за останалите Клеони. Осемдесет и девет, 87, 82.
Осемдесет и три, пак 87. Това е успокоително.
Както е тръгнало, ще достигна средната бройка, като навърша...
- Какво? - Какво има?
Клеон Първи е имал 213 катафили със спомени?
Той е бил по-специален.
Логично е да е натрупал по-богат жизнен опит.
Вярно е. Но чак такава разлика?
Толкова много ли е видял? Или нещо липсва при останалите?
Какво ще правим?
Нищо! Докато не открия как да го притисна.
Салвор?
Как си?
Физически? Добре.
- Инстинктът ти не те подлъга. - Голямо успокоение!
Взели са оръжието ми.
- Значи сме пленници. - Чии? И къде сме?
Това е отпреди Генетичната династия.
Император Кандар Пети. Летният му дворец, явно оставен от Клеоните да се руши.
- Няма охрана. - Нетипично за затвор.
Чувате ли това?
- Да тръгнем натам. - Нищо не чувам!
Аз чувам. Гласове. Шепот.
Чува се оттам.
Аз съм Телем Бонд, седмото въплъщение на Па-А,
богиня на светлината, мъдростта, крилатите и Втората камера на вечността.
Па-А ви приветства. Направете знака й и се представете.
Богиньо, аз съм Хари Селдън от Стрийлингския университет.
- Това са мои колеги. - Не могат ли да говорят?
Гаал Дорник от Синакс.
Салвор.
Добре дошли, Хари Селдън, Гаал Дорник
и Салвор Хардин от Терминус.
Вие сте наши гости.
Даровете понякога идват неочаквано.
- Храна от бога - за човека. - Благодарим за гостоприемството, богиньо.
Храната безопасна ли е?
Можех да ви убия, докато спяхте. Бих ли ви събудила, за да ви отровя?
Чудно ми е защо ти беше да ни приспиш.
Живея в уединение. Не приемам много посетители.
Исках да разбера намеренията ви. Но ако сте в затвор,
- чувствате ли се защитени? - Чувствам се въоръжена.
Взираш се в богинята, Хари Селдън от Стрийлинг.
Извинявам се. Слънцето блести много ярко над теб.
Па-А е богиня на светлината.
Така е. Но макар слънцето да свети ярко, ти не хвърляш никаква сянка.
Въплъщението ти не ще да е много плътско.
Който и да ръководи този цирк, нека сложи край.
- Истинската Телем Бонд, предполагам? - Точно от теб очаквах да забележиш.
Умствено недоразвитите компенсират с други сетива.
Извинявай. Исках да ви наблюдавам, без да бъда наблюдавана.
Като постоите при нас, ще разберете защо сме предпазливи.
- Какво ви води насам? - Инстинкт.
- Сякаш някой ни вика. Чувате ли го? - Да.
Имаш предвид глас. Моят е.
Така трябва да е. Ние сме убежище, чули сте приветственото ни послание.
Вие двете сте ни чули, защото сте като нас и имате всички сетива.
Някои ни наричат "менталисти", аз предпочитам "зрящи".
Пристигнах първа.
Реших, че Игнис ще е чудесно място за други зрящи и ги призовавах.
Нещо като фар за корабите наоколо. Но заемам вашия облик.
Представям си го като стружки, притегляни от магнит.
- Или като пеперуда - от пламък. - Не така смъртоносно.
Важното е, че веднъж открили се взаимно, заедно сме в безопасност, силни.
Телепати с различни способности и дарби.
Тъжното богинче беше ти като дете.
Дарбите ми бяха сметнати погрешно за божественост, което едва не ме побърка.
Не обожествявайте децата, това им вреди.
Но има и по-зле.
Някои са били преследвани в своите светове и са избягали, преди да ги убият.
Лорон е с изгаряния.
Джозая е белязан.
Гаал, на теб ти е познато, нали?
Да бягаш, за да не те убият.
Виждам белезите, следи от бягството.
Ирония на съдбата, а? Да си зрящ, но невидим за своя бог.
Богът ти не те вижда, но аз - да.
Ами ти? Встрани от своите, копнееща да си част от общността?
Четеш ни мислите.
Те са съвсем прозрачни.
За нещата, които си загубила. За хората.
Съжалявам, че прибягнахме до образа на твоя приятел, Салвор.
Криеш колко си сантиментална.
Да, той ме целуна. Майната ти.
Не очаквах да се случи. Извинявай.
Много по-ядосана си, че те нарекох сантиментална.
Харесвам те.
Ти се престори на Рейш, ти си била в съзнанието ми.
Хари Селдън е прочут, известен с това, че е мъртъв и със сложните си мисли.
Имах нужда да мислиш за смъртта и възкръсването си, за да ги разбера.
И разбра ли? Какво е станало?
Не знам. Умът му е много объркан.
Но виждам, че имаш план.
И мислиш, че това място и моите зрящи са част от него.
Вярно е. И за мястото, и за хората.
Ела утре и ще обсъдим плана ти.
Огромно напрежение е да сте тук, с тези ваши гръмки мисли.
Нуждаем се от почивка.
Доколко успя да прозреш мислите ми?
Достатъчно.
- Какво има? - За това ли говореше?
- Мисля, че се казва Първичен блясък. - Да, това е.
Много се мъчеха да не мислят за него.
Хари каза на Гаал да го скрие.
Ще го намеря и ще го разгадая.
Няма да има втора Фондация.
Превод на субтитрите Анна Делчева