ПО РОМАНИТЕ НА АЙЗЪК АЗИМОВ
Ако родителите ти не се бяха срещнали, нямаше да те има.
Всъщност, ако които и да е от предците ти не се бяха срещнали,
нямаше да те има.
Всяко същество във Вселената е плод на неповторима комбинация от гени,
а психоисторията не се интересува от тях.
Добро утро.
Защо си кисел? Днес може да видим пророчество.
Пророчество! Селдън да ни е на помощ.
Погрижи се за госта ни. Аз ще пилотирам.
Не ти е много удобно. Извинявай, нямаме трета седалка.
Не се притеснявай.
Идеално ме устройва да съм в компанията
на изсушени картофи и...
- "Ралфбарн". Какво е "Ралфбарн"? - Хранителни блокчета. Теспински, вкусни.
- Оповръщал ли съм се? - Да.
- На кларика са. - Този цвят не ми отива, но нищо.
Чух, че някога си носел роба.
Само докато клариците не прозряха какъв съм.
Да, не е за всеки. Може да си добродетелен и извън системата.
Така е. Може и да мамиш лакомия, да спиш с навития и да похарчиш парите.
Несъзнателно твориш добро.
- Какво точно е това? - Това е...
Локриско вино.
Отлежавало е два века. Направено е 10 г. преди Зионийския бунт.
Локрис имал вечно слънчева страна, гроздето там било извънредно сладко.
Императорът го унищожил с ядрен удар.
Тази реколта е изключителна рядкост.
Единствената луксозна стока, която си струва цената.
Вкусът му ще те омае.
Не пия. Но идеята за слънчево вино е опияняваща.
- Защо го пазиш? - Чакам подходящ повод за поливане.
Имам го от 15 г. и още не съм го отворил.
Явно си голям оптимист.
- Извинявай, коя... - Каквото и хубаво да е ставало,
- очаквал си още по-хубаво. - Или не е ставало.
Планетата имала вечно слънчева страна... Песимист би отчел само тъмната.
Като казах "тъмна страна", не го показвай...
Има ли пиячка, не мисли трезво.
- Заради алкохола. - Ясно.
Баща ми държи кръчма "Четирите луни".
- Обслужвала съм много пияници. - И продължаваш.
- Как е истинското ти име? - Баща ми е Сейта-Теспин.
Културно малцинство сме, имената ни са тайна.
Правилно ли разбирам, че би нарушила норма, ако изпием виното?
Джормет. Оран. Кавалкада?
- Кавалкада име ли е? - Не.
Паникьосах се. Бърма? Кайтрин? Агатиш.
Директоре, това е Хобър Малоу.
Сеф ме помни. Стари приятели сме.
- Малоу. - Татко.
Констант.
Нямах представа, че сте семейство.
Да предадеш детето си на каузата, чудно!
- Какво става с Трезора? - Нищо.
Селдън не е идвал. Отцепихме района.
Това са бригадир Манлио и съветникът ми Сът. Елате с мен.
И ето ни, отново крачим към Пророка.
Много вълнуващо!
Кралският печат е навсякъде. Сутринта ми се привидя и на лицето ми.
И да ти кажа...
Беше на лицето ми. Защото е бродиран на калъфката!
Негримирана, като обикновена жена. Къде са ти пигментите?
Търсен психологически ефект. Ще реши, че му се разкривам, и ще свали гарда.
Възнамерявам да разбера истината за семейството си.
Умея да си служа с куртизански номера. Повечето ги знам от теб.
Императорът превръща всеки в куртизанка.
Рано или късно.
Здрач и повелителката Ру?
- Снощи ли? - Преди десетилетия.
Била е наложница в Госамърския двор.
Дядо ти я е избрал за своя любима и е променил нещата.
Прибрала се е богата и прочута.
Чудно, че не я е споменавал. Но не ми е дядо.
Да, извинявай. Човек лесно забравя как стоят нещата при вас.
За външни хора изглежда странно.
Понякога и на нас ни е странно.
Да тръгнем натам? Има чудесна горичка, много уединена.
Охранителят ти може да дойде.
Бди много зорко.
Явно намерихме убежището ти. Много е красиво.
Сега ли ще ме попиташ?
- Интересува те аз ли стоя зад покушението. - Моментът буди подозрения.
Така е. Мислиш ли, че съм толкова тъпа, че да допусна да събудя подозрения?
- Не искам да вярвам, че си ти. - Не съм.
Ето, отговорих ти. Ти реши дали лъжа.
И понеже бях толкова откровена и услужлива...
- Мислиш ли, че Ден е убил близките ми? - Не.
- Доказателства ли има? - Добра реакция.
- Едва ли си бил замесен. - Категорично не съм.
Ако изобщо се е случило. А се съмнявам.
Доказателствата са косвени.
Но имай предвид следното:
Бях на светлинни години от трона.
А никой наследник от тези преди мен не би сключил този съюз.
Но се случва мистериозна катастрофа и ето къде се озовавам.
Аз, най-слабият член на семейството, управлявам отслабения Доминион
точно когато Ден търси някой отчаян да подкрепи империя с разклатени граници.
И други са извлекли полза. Твоята Ру, да речем.
От наложница до дясна ръка на бъдеща императрица.
Има и други подозрителни.
Искам да знам дали женихът е способен на това.
Имам предвид...
дали...
Ти би ли бил способен?
Все пак, както се установи, вие сте един и същ човек.
Мисля, че не.
Но с годините се променяме. Готов съм да приема, че бих бил способен.
Но това би било възможно, преди да се запознаем.
И да те харесам.
И аз те харесвам.
Харесва ми откровеността ти.
Да останем искрени един с друг.
Ако Ден си мисли, че му е изгодно да е с най-слабия в рода ми,
лъже се.
Ще си интересна добавка към странното ни семейство.
След като си същият човек,
не си ли се питал защо не ожениха нас?
Бихме си паснали.
Наслаждавах се на работата ти.
И на по-старите участъци. Разпознах стила ти.
Само пооправих избледнелите места.
Някога не са използвали пигменти от Доминиона. Благодаря за тях.
Сигурно идеята е била твоя.
Скромен съвет.
А ти не просто си освежил багрите.
Стилът на последните пет поколения е по-смел.
Ръката ти е внесла хармония с по-ранните творби.
Или поне е прикрила предпазливостта.
Започнах рано.
Изрисувах този участък, когато бях Ден.
"Да не чакам да се превърне в бреме, като може да е удоволствие," мислех си.
Госамърският двор не се е променил колкото фреската.
Или изобщо.
- Сигурно минаха 30 г. - А ти си все така красива.
Значи с теб съм спяла.
- Или съм изпуснала бройката на Клеоните. - Не си. Аз бях. Шестнайсети.
Благодаря.
Това, че избра мен, ме качи на политическата стълбица.
Ру.
След Изтриването не съм говорил с никого.
Нещата се променят. Може да си последният Здрач и първият дядо Клеон.
Ако се осъществи този съюз.
Точно така. Да.
Освен Ден и самата мен като че ли никой друг не го подкрепя.
Но пък нашите гласове са най-важните.
Не на кралицата?
Тя цени мнението ми високо. Но сте прав.
Самостоятелна е. Не търпи кретени.
Императорът поумнява с възрастта.
Сега например съм много по-мъдър от последния ни разговор.
- Не го помня. - Това вече е жалко.
Проведохме оживен разговор и съвкуплението ни донесе радост.
Радвам се да го науча.
Имаме записи. Ако искаш, може да ги изгледаш.
В покоите ми. В уединение.
- Бих ли запазила нови спомени? - Да.
Търсим партньор, за да се размножаваме. Така ни учат.
Сама по себе си любовта е нищо,
сравнена с мащабите на галактиката.
Свободно.
- Крес, докладвайте статус. - Слушам.
Геосинхронна орбита - наклон 0 градуса, текуща височина - 40 000 км.
Цивилизация от нулев тип, основно аграрна.
Няма сателитни уреди, не отчитаме електронни честоти.
Едва ли местните ни засичат.
Повече от век Империята не присъства във Външния периметър.
- Не бързам да ги алармирам, че сме тук. - Да избера ли екип за совалката?
Няма да има совалка. Аз и Кър ще действаме според ситуацията.
Ще използваме бурята за прикритие.
Инженерите ще спуснат набор за екстракция, после ще се вържем с информатора.
Ако тези магьосници представляват опасност, той ще знае.
Отлично.
- Спускам набор за екстракция. - Готови сме.
Изстрелване след три, две, едно.
Глей?
Бел!
Съжалявам, кацнах встрани.
Да приберем набора за екстракция и да стигнем до информатора.
Наборът е на километър на изток.
Движи се.
НАБОР ЗА ЕКСТРАКЦИЯ
Не ги подценявай - въоръжени и дръзки са.
Добра среща.
Идваме с мир.
Намерили сте наша собственост.
Вече не е ваша собственост. Немерено - иззето.
Добре. Сиуена решава. Колко искате за апаратурата?
Колко искаме? Ами да видим...
Защо не пет-шест от хубавите ти зъби?
Никой на Сиуена няма такива зъби. Откъде сте?
- От Дженисек. - Не се хващам.
Носите имперска апаратура.
Не искаме неприятности. Той вече ви каза, че ще си платим.
"С удоволствие ще платим!"
Не става, страннико.
Червеите на империята заплащат с кръв.
Бел!
Стига!
Дайте ни нашето и я пускаме.
Млъквай!
Мамка му.
По дяволите. Ще се върне с подкрепление. Трябва бързо да намерим информатора.
- Мамка му. Беше яко. - Да, изписано е на физиономията ти.
Нищо че е окървавена.
- Достави ми удоволствие. - Но имаше ли нужда?
- Можеше да се разберем мирно. - Не можеше.
Няма как да разберем, защото действа, без да ме погледнеш и да дадеш знак.
Не работим така! Не чупим носове, щом ни скимне.
Явно съм прихванал нови навици.
- Мамка му. - Империята не прощава.
Не им позволявай да те превърнат в избухлив нервак,
- стрелящ по всеки. - Казах ти, не ме закачай.
Хайде.
Докато разпознаеш, че даден акт е злодейски,
може вече да си съучастник.
Млъквай и тръгвай.
- Какво става? - Трезорът те призова.
Не.
ХОБЪР МАЛОУ
Стига бе, Поли. Не работи така.
Повярвай ми, и аз не разбирам.
Явно си ценен - имаш гравирана покана.
Не знаем дали е покана. Като се има предвид станалото с пазителя.
Това е било човек?
- Не. - Да му бяхме казали.
За изгарянето ли? Да, трябваше.
- Щеше да откажеш да дойдеш. - Това направих. Отказах.
Какво стана с оптимизма ти, Хобър?
- Трезорът няма да те нарани, щом те кани. - А ако ме кани, за да ме убие?
Не. Тази ваша измислена религия...
Да си намери друга жертва. Аз няма да участвам.
Не.
- Няма да те слушам повече. - Аз ли съм виновен?
Естествено, ще идем за Малоу. Всичко е предначертано.
Господа? Хайде де, трябва да помогнем на Хобър!
Явно ще ида сама.
Идваш ли?
Управата разчита на мен да продължа да ръководя.
Хобър?
Странно. Ехото е като от просторно място.
Вярно е голямо.
Къде е Хобър? Хобър?
- Хобър? - Констант!
- Какво се е случило? - Имате ли вода?
Моля те, дай ми я.
Два дена! Какво чакахте?
Два дена ли? Минаха две минути.
Кълна се, не е така. Бродих из това място цяла вечност! Безкрайно е.
Явно и времето тече различно тук. Да излезем да се запасим с провизии.
Боже. Имаш "Ралфбарн".
Селдън?
Татко?
Директоре. А управлението?
- Сът ще ме замества. - Радваме се, че си с нас.
Невероятно.
Изключвам смъртоносния лъч и вече всеки може да влезе.
Имай малко уважение, тъпако.
Намираме се сред изчисленията на Хари Селдън.
Не отивайте натам. Изходих се.
Ясно. Добре, да хванем насам.
Леле! Не искам да се изгубя тук.
Вече си се изгубила.
Чувате ли музика?
Чува се оттам.
Хапнете. Сигурно сте гладни.
Пророкът.
- Откъде се взе храната? - А библиотеката?
Трезорът променя молекулите.
Всичко е молекули. Храната е молекули.
Ако го прави Трезорът, всичко идва от тялото ти.
- Д-р Селдън. - Директор Сърмак.
Приличаш на човек, който би си вдигнал планина, за да застане на върха.
- И в хубав костюм при това. - Не съм...
Благодарим.
Аз съм дъщерята на директора. Брат Констант, служа на каузата ти.
По робата ти съдя, че Фондацията е навлязла в религиозна фаза.
Радвам се да се запознаем, чедо мое.
- Поли Верисоф. - Поли Верисоф.
Момчето? Вчера беше толкова млад!
Да разбирам, че и ти служиш на...
- Как го наричате? Може би "църква"? - Да, служим. Аз служа.
Ти си добър човек. Наистина.
Бих повярвал, че ни пренасяш на Трантор.
Намираме се в тесеракт, нали? В полихорон.
Четириизмерен обект в триизмерното пространство. Да, Поли.
Това значи, че ти сигурно си Хобър Малоу.
Чух брътвежите ти.
Чух настойчивия ти зов до деди, родители и смайващ брой партньори в леглото.
А не се сети да метнеш малко хранителни молекули?
Но си много вкусен.
Извинявам се. Забравил съм телесните нужди.
А времето...
Тук то лети. А и не исках само теб.
Трябвате ми всички.
- За какво? - За да предотвратите война.
Война ли?
Не мърдайте или ще умрете.
- Патриций Бар вероятно? - Защо сте тук?
Аз съм ген. Бел Риос, това е командирът на флотилията Кър.
Търсим информация за магьосниците.
Не знам за никакви магьосници. Обикновен винар съм, както виждате.
Патриций, магьосниците, които ме тревожат, произхождат от райони отвъд границите,
където звездите са нарядко.
И прониква космически мраз.
Наричайте ме Дюсъм.
"Патриций" звучи като за богаташ, пазещ местенцето си с подкупи.
На идване се натъкнахме на твои хора.
Няма да се задържаме, за да не пострадаш.
Явно след оттеглянето на Империята Сиуена е подивяла.
Доста неща се случиха оттогава.
И терорът на Империята, и краят му оставиха следи.
Но ти и днес си верен поданик.
Върша си работата - пращам кодирани послания,
откакто Империята се оттегли от Външния периметър.
Четирийсет години. Никой не отговори.
Ето ни тук сега.
Пиете ли чай от иглички?
Учили са ме, че на Сиуена е задължителен етикет.
Така е.
Бел.
Намерили сте книгите ми. Събирам ги.
Понеже сте смел човек, тази вероятно ще ви заинтригува много.
Две многобройни армии, заплашващи да се изтребят.
А принцът и колесничарят му дискутират разумна ли е войната.
Никога не съм виждал книга.
Малцина са виждали. Книгите са за старци.
Кого го грее миналата слава?
А и половината истории за миналото са чисти митове.
Пийте, пийте.
- За онези, които се бият. - И които питат защо водят битки.
Прав е. Такъв трябва да е тостът.
Важно допълнение от човек, който пита защо.
Имали сме две визити от т.нар. магьосници.
Първият дошъл бе убит от местния полицай.
Но вторият...
Вижте Духовния щит.
Чакай. Това собствена аура ли е?
Очевидно по имперски модел.
Всички представители на галактическия дух носят такава.
Някой от тези представители да е споменавал Фондацията?
Трезорът се отвори. Появи се Пророкът.
И проговори. А онези, които чуха думите му, се промениха завинаги.
Какво знаеш за "трезора"?
Разправят, че там бил духът на покойния д-р Селдън.
Изкуственият интелект е забранен от векове.
Както и хиперскоковете, безполезни за Империята.
Да не би магьосниците да огъват пространството?
Преценете сами.
Наричат ги "митични кораби".
Казват, че се управляват без хуманоиди.
- Как е възможно? - С органични компютри може би.
Но ако се вярва на слуховете, тези кораби имат свой разум.
- Такъв кораб може да скочи до Трантор. - Ако съществува.
Докато не го видим с очите си, митичните кораби са само слух.
Мит.
Бар, идвай веднага тук!
Заедно с двамата хубавци от Трантор!
Местният полицай.
По дяволите.
Оттук ще стигнете до покрива.
Заповядай, вземи я.
- Не, не мога. - Напротив.
А сега, моля ви, застреляйте ме.
- Какво? - Живях дълго.
Нямам никакво желание да ме измъчват старите ми приятели.
Ако това ще те успокои,
вече се отрових с лишея, който пуших.
Но с лъч в главата ще е една далеч по-достойна смърт.
Моля те.
Благодаря.
Надявам се, ще пийнете вино.
"Касиопея Абруцо". Изключителна реколта.
- И чаят ти, брат Констант. - Благодаря.
- Поли? - Щом Пророкът предлага.
Това каквото си мисля ли е?
Първичният блясък?
- Да. - Но как?
Салвор Хардин замина с него преди повече от век.
Нещо толкова сложно едва ли е само молекули.
Открай време си любопитен!
Първичният блясък е квантов компютър, съществуващ в състояние на суперпозиция.
Тоест го има на две места едновременно?
Може и така да си го обясниш.
- Пророк. - Моля те, наричай ме д-р Селдън.
Докторе.
Как можем да служим? Да предотвратим война? Коя? С кого?
С Империята. Това е втората, отдавна очаквана криза.
Д-р Селдън, заел съм се с подготовката.
- Вече сме доста... - Мамка му, Сеф!
Стига фукни. Ако можем да предотвратим войната, да чуем как.
Благодаря, Поли.
Трябва да отидат на Трантор и да установят дипломатически отношения.
- Умеете да рекламирате Фондацията. - Имаме опит на седем планети.
Вложете го в тази мисия. Раздайте се докрай.
Накарайте ги да се влюбят в нас и отложете войната максимално.
Посланик на мира? Да! Струва си да съм такъв.
Създадохте ли вече тайно от Империята малки кораби за скок?
Да, успяхме.
Не използвайте такъв за пътя дотам, нека още не знаят.
Ще се качим на техен кораб.
За нас е чест да сме ваши посланици.
Не, за мен е чест, чедо мое.
Директор Сърмак. Чудесен костюм, пак да отбележа.
Времето е ценно. Не се бавете, поемайте на път.
- Искам да говорим насаме. - С мен ли?
Спокойно. Ще те чакаме отвън.
Хайде, татко.
- За какво си се замислил, Поли? - Просто се сетих за Ягър.
Ягър ли?
- Пазителят, когото изпепели. Защо го уби? - Налагаше се.
За да е ефективен един бог, периодично трябва да е разярен.
Освен това го чух на прага си.
Не след дълго щеше да обяви, че само той е достоен да пренася духа ми.
Значи е било...
Божие наказание.
Нека никой не смята, че съм милостив.
Може ли един личен въпрос?
- Ще се измъкна ли жив оттук? - Разбира се.
Иначе, за да има смисъл, ще са нужни свидетели.
- Тук си, защото имаш влияние. - Аз ли?
- Един дух прошепна името ти. - Дух ли?
- Разкажи ми за себе си. - Роден съм на Смирно.
Образование получих предимно от юмруците на баща си,
но успях да се измъкна.
И аз съм следвал в същия колеж. И също се измъкнах.
Сигурно не си успял по честния начин.
Да. Продавал съм някоя и друга фалшива реликва, кости...
- Явно си разкъсван от угризения. - Я стига. Църквата на Селдън.
Пак ли ще се баламосваме? Имаш пастори, твърдящи, че са чудотворци.
И още се чудя с каква цел.
Целта е растежът, Хобър.
Етап на развитие, през който преминават успешните цивилизации.
Макар някои да не го надживяват.
С времето църквата ще замре и ще бъде заменена...
...от друг механизъм.
Но скептицизмът ти ще ти е от полза в мисията.
Онези, с които я започваш,
са основателно подозрителни и не са отворени към духовен подход.
Значи не ме изпращаш с пияницата и брата, за да пробутваме мир на Империята?
Да. Ти имаш отделна задача. Някой би я определил като контрамисия.
Онзи, който протяга приятелска десница,
е добре да има и нож в ръкава.
Мога да съм ножът.
Добре. Накъде ще ме запратиш?
Не очаквах да дойдеш.
Колебае се.
Чухме, че може да ни помогнеш.
Спокойно покажи лицето си.
Слугата има заглушител на полето. Не се притеснявай да говориш.
Всяка седмица проверяват спомените ни.
Със самото си присъствие тук ни записвам.
Не се притеснявай.
Ру се върна от Трантор преди години с променена от Императора памет.
Но изнамерихме технология да възстановим заличеното.
Да надхитрим проверките. Така че си в безопасност.
- Как се казваш? - Маркли.
Не знам мога ли да ви помогна.
Какво искате? И колко можете да платите?
Колкото кажеш. Разпореждам се с хазната на Доминиона.
Виновен ли е Клеон Седемнайсети за смъртта на близките ми?
Не знам как да го установя, но знам откъде да започна.
Устройва ме.
Разбери и как Ден е оцелял при нападението на най-умелите убийци в галактиката.
Намери записи от покушението.
- Вече е нощ! Колко се забавих? - Чакахме те 3 г.
- А? - Три часа.
Защо все си контра?
Явно е време да се омитаме.
Насочваме се веднага към Трантор.
Ще отидем с "Дух" до поста на Упсилон и оттам ще се транспортираме...
Няма да ходя на Трантор. Докторът ми възложи друго.
- Мислех, че ще сме заедно. - Съжалявам. Той каза да взема кораба ви.
- "Дух" ли? - Каза, че ще роптаете,
но вече е вкарал координатите ми в навигацията.
Строго поверително е.
Естествено, вземи "Дух".
Само не я храни прекомерно.
- Кого? - Беки.
Ще взема багажа ни.
Всичко ще е наред. Усеща, че те харесвам.
Добре ли си?
Разбира се.
Не очаквах тази раздяла.
Хранех надежди.
Да се опознаем. Ти да ме харесаш.
И да вляза в списъка с креватните ти партньори.
Така ли?
- Монасите не са мой тип. - Щеше да си първият в моя списък.
Братко.
- Ласкаеш ме. Но си благопристойна жена. - Ни най-малко. Не и в това отношение.
Аз съм жена с ограничени контакти и специфичен вкус.
Когато, тогава.
Да. За протокола, предпочитам да съм, да речем, десетият в списъка.
Избягвам да съм първи.
Сама видя. Наложи се насила да ме пратите в Трезора.
Вярвам, че съвкуплението ни би било съвсем различно преживяване.
Виж...
Може докторът пак да ни върне тук после.
Усещам, че няма да има после.
А е жалко.
Рядко някой ме привлича.
- Естествено, как иначе? Хората са ужасни. - Явно храниш големи очаквания.
Оптимист си, макар да не го съзнаваш.
Затова знам, че ще позная името ти.
Калиопа.
- Не, не. Брусила. Друсила. - Не.
Можеш да потегляш, Малоу. За щастие, срещата ни беше кратка.
Успех с координатите.
Успех в установяването на мир с Империята.
Мърна?
Фифи?
Десдерия?
- Уинъс? - Да!
- Уинъс. - Не.
Носиш великодушно сърце.
Привличането не играе никаква роля в историята на човечеството.
Има значение единствено за отделния човек.
Превод на субтитрите Анна Делчева