ПО РОМАНИТЕ НА АЙЗЪК АЗИМОВ
Няма форми на живот.
Нито много вода. Странен избор на място за "Фондация - 2".
Може да се каже.
Кацане след 4 мин.
Значи имаме четири минути да обсъдим онова, което не сме обсъдили.
- Приготви се за тежко кацане. - Салвор.
Самата ти ми го каза. Всичките ти кошмари са се сбъднали.
Длъжна съм да вярвам, че можем да променим нещата!
Но не вярваш. Не го вярваш.
След 150 години ще умра в бой, опитвайки се да спася човечеството.
- По-добре, отколкото от болест. - Сериозно е.
И значи, че няма да умра скоро.
- Чувствам се толкова жива! - Избери криосън. Върни се на Терминус.
И пак ще умреш в бой в далечен преломен момент.
Сигурно има безброй начини да срещнеш неизбежното.
Внимание. Тънка повърхност. Нестабилна основа за кацане.
Нямаме избор, "Просяк".
- Ти ли ще навигираш? - Поех контрола. Дръжте се.
Ще приземя кораба.
Това ли е Игнис? Изоставени мини.
Не сме на Игнис.
- А къде сме, по дяволите? - В Света на Уна, имперска кариера.
Минералите са изчерпани преди 3000 г. В момента е необитаема.
Хари, ти каза, че без Игнис няма "Фондация - 2".
- Така е. И без това също. - Откога?
- Откакто Блясъкът го пожела. - Математиката ми е ясна.
- Тя не определя маршрути. - Вече определя.
В планините отсреща, на около 500 м оттук, има място, на което ме праща.
Хари, моделът е адаптивен, но не и безгрешен.
Щом искаш да отидеш там, отивай сам.
Аз съм проекция! Свързан съм с най-близката налична мрежа.
Мога да се прехвърля обратно в Блясъка, но една от вас трябва да го пренесе.
Не мога да се доверя на едната ти дума.
Няма да предам контрола над "Просяк".
Гаал, иди с него!
Не. Искаш да те разнасям наоколо като домашен питомец.
Няма да го направя.
Хайде, Гаал. Заведи го, за да може да се разкараме оттук.
Наричаха ги Паметници на индустрията. Ще имаме редкия шанс да ги огледаме.
- Бъди нащрек, докато ни няма. - Защо? Планетата е необитаема.
Това не значи, че сме сами на нея.
Немислимо е! Да изпепелиш пазителя...
- Варварщина. - Може да е грешка.
- Трезорът все пак е устройство. - Не.
Трезорът е човек. И буквално е изтъкан от Хари Селдън.
Казах ви, че няма да одобри действията ви.
- Мислиш, че ни наказва от отвъдното ли? - Не, но беше наказание.
Каквото и да е, нямаме време да се вайкаме и треперим.
Как изчисленията на Селдън са предвидили конкретен човек - Хобър Малоу,
който още не е бил роден, че да изискват появата му сега?
Не знаем дали е искане на Трезора. Може да е предупреждение.
- Да не допускаме копелето до Трезора. - Глупости.
Ще намерим Хобър Малоу. И ще го вкараме в Трезора.
Психоисторията не е детерминизъм, Поли.
Не е пътека, а терен, който на моменти се стеснява
до опасен и неизбежен планински проход.
Затова използваме думата "криза".
Селдън е бил наясно, че за успешен изход от първата криза е нужно да се действа.
Действията, предприети от нас тогава, имаха име.
Салвор Хардин.
Ако Хари Селдън беше гравирал името Салвор Хардин някъде,
щеше да си прав.
Поли?
Не.
Мислиш, че Хобър Малоу е новият ни курс на действие?
Не знам защо, но засега от плана на Селдън само това име е нещо веществено.
- Дори не си вярващ. - Вярвам в психоисторията.
И че Империята ще рухне.
Ако сме умни, ние ще сме тези, които ще я унищожат.
Хората дълго ще живеят скотски, ако не използваме даденото от Селдън
и не преминем през планинския проход с проклетото копеле Хобър Малоу.
Добре.
Хобър Малоу? За пръв път чувам това име. Дори не знам човек ли е.
Ако питаш мен, може да е област в Космоса или вид орех.
Със сигурност - костелив.
Обучаван е за свещеник, но Почитаните отци вдигнали ръце от него.
Лепнал се на колегите ми мисионери като венерическа болест,
продавал религиозни джунджурии и фалшиви реликви.
Продал 38 костици от пръстите на Селдън, преди Фондацията да му забрани да търгува.
- Защо му е на Пророка такъв тип? - Селдън беше шегаджия.
Все пак беше жив човек. Ние го обявихме за пророк едва по-късно.
- Накъде сме се запътили? - Според контактите ми - към Корел.
В Уасалианския рифт? Там не се допускат търговци.
Говорим за човек, който приема всяка забрана за лично предизвикателство.
Има ли забрана, Хобър е там да я наруши.
- Какво е това? - Автономни миньорски машини.
Изсмукали с тях паладия от планетата,
а когато не останало нищо ценно, пуснали ги срещу населението.
Императорите са хора без души, които опустошават световете.
- Откъде знаеш тези неща? Защо ги знаеш? - Нарича се "психоистория", Гаал.
Мога да ти помогна, но трябва да ми позволиш.
Единствена аз в цялата галактика разбирам Блясъка.
Да, но ти липсва дисциплина.
Въртим едно и също.
Тук сме по искане на Блясъка. Не е екскурзийка, спъваща плановете ти.
- Иска ми се да те шамаросам. - Вече се опита.
Говоря за Салвор.
Даваш й напразни надежди. Това е грешка.
Бъдещето, което видя, може би е неизбежно.
С радост предприе пътуване до Игнис от видението ми.
- Защо аз да не му вярвам? - Време е да проумееш разликата.
Планът ми коригира леко настоящето, за да поправи важни събития в бъдещето.
А ти искаш да следиш едно незначително събитие в бъдещето - смъртта на човек -
и да преобърнеш настоящето, за да го избегнеш.
- Салвор е преодоляла първата криза. - С помощ!
Историческите условия бяха удачни. Ако не тя, друг щеше да го свърши.
Условия ли? Не си пратил нито един психоисторик на Терминус.
- Без нейните способности... - Бях предвидил човек за Терминус! Нали?
В някой друг живот може да си разказала на дъщеря си за Трезора.
Явно се имаш за крайно незаменим.
Аз създадох Плана, Гаал.
Но не, в крупен мащаб, аз съм незначителен.
Някога не бяхме сами.
- Какво? - Спомена, че само ти разбираш Блясъка.
Невинаги е било така. Имах спътница в живота - Яна.
Двамата създадохме психоисторията.
Може да се каже, че тя е единственото ни дете.
Единственото оцеляло.
Пести водата. Чака ни дълъг път.
- Каза, че е на 500 метра. - По права линия.
- Дано да си струва. - И още как.
- Чака ни стар приятел. - Стар приятел ли?
КАТОРЖНИЧЕСКА КОЛОНИЯ ЛЕПСИС
Ставай, 442.
Размърдай се!
- Недей! - 713, дръпни се от затворник 429.
Нека си почине, ще си изпълни нормата.
Не беше неподчинение. И можеше да работи още!
Бел Риос.
Лейди Демерзел.
Идвам с предложение. Императорът се нуждае от героя на 20. флотилия. Предстоят битки.
- Къде? - В Периферията.
Ще започнеш със Сиуена, в Норманския сектор. Появи се нов враг.
Сиуена е западнала дупка. Казва ти го човек, който живее тук.
- Изпълни мисията и ще си свободен. - Защо е това великодушие?
- Ден предположи, че ще откажеш. - Прав е бил.
Той управлява своеволно и без здрав разум.
Това ти дава солидно предимство, нали?
Освободете и тях. И да е ясно - това не е цената, за да тръгна с вас,
а условието да започна да преговарям.
Пратен си тук, защото настояваше за по-добри условия за моряците си.
Заради същата грешка ли искаш да останеш?
- Свобода и за тях. - Няма да получат свобода.
А по-дълги почивки, по-добро оборудване, медицинска грижа.
Става. А сега ще преговаряме дали да се върна.
Искам да решавам сам, без намесата на императора.
Това вече е решено. Ела с мен.
Кажи на императора да си го начука, както е с шибаната си синя мантия.
Имам конкретна заповед, в случай че откажеш.
Не ме е страх да умра.
Затова избрахме теб.
Имам коз, с който да те склоня.
Глейвън Кър.
Императорът екзекутира съпруга ми преди шест години.
Така са ти казали. Като част от наказанието.
Не ти вярвам.
Императорът ще ти обясни. Ако мине добре, ще видиш съпруга си.
Да, надеждата носи болка.
Не храни надежда - просто ела с мен.
Целта ни е отвъд тази врата.
Вратите вървят с панти и брави.
- Това е стена. - Отвориш ли стена, превръща се във врата.
Че преходът през пясъците е бил по силите ви, се надявам аз.
Познато лице. Виждала съм го по изображения. И метриката ми е позната.
Ти си Кале.
- Умряла си преди векове! Как така си тук? - Обяснение искай на идната ни среща.
- Ако бъдещето ни позволи такава. - Върни се на кораба.
Как така? Нали не можеш да се отдалечиш от Блясъка?
Мога да поддържам чиста дигитална форма.
- Ще издържи. - Какво да издържи?
Не знам какво предстои. Най-добре да се сбогуваме.
Ако не се обадя до шест часа, тръгвайте.
Прехвърлих на Салвор управлението на "Просяк".
Почакай!
Мамка му!
КОРЕЛ, УАСАЛИАНСКИ РИФТ
Предложение.
Търговецът Поньец ви очаква.
Отворете комуникационния канал.
Комдор Арго, за мен е чест! И благодаря!
Благодаря, че приехте разговора.
Поньец, предупредени сме за такива като вас.
Хората ми няма да търгуват със стоки от религиозен характер.
Не, аз съм търговец. Парите са моята религия.
- Комдоре? - Един момент.
Това не е търговецът Поньец, а Хобър Малоу, прочут шарлатанин.
Наясно съм, че се опитва да ми пробута неизползваема джаджа.
И на баснословна цена.
Ще го подмамя и ще разкрия какъв мошеник е.
Знам си работата.
Каза ви, че съм измамник, нали? Права е. Всички търговци са мошеници.
Но, уважаеми, дори мошеникът може да попадне на чудо.
Безочливо самонадеян си, Поньец.
Представи ни това твое "чудо".
Нарича се "рокада".
И ще си извоюва същото почетно място в сърцето ви както Окото на Корел.
Няма чудодеен вид.
А за "рокада" не сме и чували.
- Освен в шаха, разбира се. - Много проницателно!
Да, кръстено е на хода, с който царят и топът разменят местата си.
Учен, работил по квантовото заплитане, попаднал на механизъм,
чрез който живо същество може да бъде пренесено на разстояние,
стига да има тяло с приблизително същата маса, с което да се размени.
А ти как се оказа във владение на това нещо?
Ученият отказа да предаде разработката си на императора.
Страхуваше се как би я използвал.
Примерно за преместване на войски в цивилни райони.
Имплантиране на бомби в затворници, които после да праща насред демонстрации.
Лоша работа.
Убеден съм, че принципен управник като вас би я използвал справедливо.
Безопасна ли е?
На Корел сме се наслушали на истории
за хора, колабиращи в агония между планетите.
Не, не. Не се притеснявайте, комдоре.
Всичко, което съдържа биоелектричното поле на едно тяло,
се пренася.
Само нещата извън тялото остават непренесени.
Дрехи и подобни.
- И човек пристига гол? - Не, не гол.
Единият участник в рокадата скача в дрехите на другия участник.
У мен е контролната гривна.
Отвън стои асистент с гривна като вашата.
Това лесно се фалшифицира.
Да. Всичко подлежи на съмнение, ако не го преживееш лично.
Направил си си труда да пратиш гривна - използвай я.
- Извинете, какво? - Каза, че е безопасно.
- Да направим рокада. - Не мога.
Правилата забраняват размяна на кралски особи и обикновени хора.
Отменям ги. Действай. Иначе ще набуча главата ти на пика.
Щом настоявате.
Граждани на Корел, за мен е чест.
- Колко искаш за устройството? - Късно е, размислих.
Въдворител. Открадна Окото на Корел!
Мамка му.
Хобър Малоу, арестуван си.
- Пълен си с диаманти. - Да, в биоелектричното ми поле.
Внимателно! Рядка антика е.
- Свалете устройството. - Нека аз.
- След процеса да ми върнете виното! - Няма да има процес.
Комдорът разпореди да те екзекутират.
Ще те заведа при императора, щом се приведеш в приличен вид.
Не.
Искам да ме приеме така. Той ме превърна в това.
Благодаря, императоре.
Благодарен съм, че ме измъкнахте от Лепсис.
Да, вониш на благодарност.
Дължиш идването си на лейди Демерзел.
Корабът, който те докара тук, може бързо да те върне обратно.
Лейди Демерзел каза, че Глейвън е жив.
- Кой Глейвън? - Н си играйте с мен.
Чака зад тази врата. Ще го видиш, след като приключим.
Ако се разберем, ще го завариш жив.
- Каква е мисията? - Разузнавателна.
- Имаме информатор на Сиуена. - Шпионска работа е.
Сиуена не представлява заплаха, освен ако не въоръжават кактусите си.
Каква е истинската ви тревога?
Преди стотина години Хари Селдън стоеше на мястото ти.
Каза, че може да създаде Фондация,
да предвижда бъдещето и да съкрати предстоящата ера на мрак.
Смятам, че беше лъжа, с която спечели време на хората си.
Последователите му го боготворят.
И вербуват нови членове от покрайнините ни.
Искам да разбереш дали Фондацията е заплаха за мен.
- Предсказват ли бъдещето? - Това е в графата "Факти за проверка".
Тежкият труд го е съсипал. Водете го.
Убийте съпруга му.
Може ли да говоря открито?
- И без свидетели. - Насаме?
Приемам.
Братя.
- Говори. - Вие сте арогантен изнудвач.
Ако сте ме довели тук, за да ме убиете, значи сте и глупак.
Изложи ме, когато не изпълни заповедта ми в битката.
Човек може и да прости, но не и император.
Животът на императора зависи от авторитета му.
Също и от планетарните системи.
И ако Фондацията ги вербува,
ще ви е нужна изключително ефективна флотилия.
Но 20. флотилия вече не е твоя.
Ще ви се. Не държите толкова на авторитета на императора.
Направих ви на глупак, нали?
Вас - човекът в чужда кожа, който не е припарвал
и на светлинна година от битка.
- Да ме удариш ли искаш? - Само това? Искам да ви откъсна главата.
- Давай! - Положил съм клетва, императоре.
- Удари ме. - Не.
- Ако ли не, ще убия съпруга ти. - Поредният блъф?
Защо го правя? Дали искам да ме удариш и да те подчиня чрез съпруга ти,
или да откажеш и да знам, че си ми верен, каквото и да ти струва?
Едното ще ти гарантира всичко.
Другото ще те върне в мините като вдовец.
Заклел съм се.
Няма да ударя своя император.
Дори за да живее Глейвън?
За мен той е мъртъв от шест години.
Глейвън?
Да?
Аз съм.
Бел?
Доведоха ме тук...
Реших, че си умрял.
На мен казаха...
Казаха ми, че ти си мъртъв.
- Преди шест години. - Опитах се да ти пратя знак.
- Казаха, че опитам ли, ще те убият. - Спокойно.
Не се тревожи, Глей.
Коравосърдечни негодници.
Мери думите си.
Отново им служим.
И сме в двореца им.
Служим ли им?
Тази коса не е по устава.
Не.
Все още съм затворник 713.
Воня.
Зъбите ми...
Имам въшки.
Спокойно.
Много съжалявам.
Това вече си ти.
Да.
Аз съм.
- Кой беше правилният отговор? - Не знам.
Погледнах го в очите и усетих железния му характер.
Започва се.
Искаше човек, който няма да трепне.
Човек, който ще вземе решение и ще удържи на думата си. Добра стратегия.
Загърбих добрите стратегии, дори генетичните спомени за тях.
Късметлии сме, че те имаме.
Здрав си.
Справяш се добре.
Ти си император.
Не спирай.
Казвам ти, беше като жива.
Но истинската Кале е умряла преди векове.
Не знам с кого е в онази пещера.
Има нещо гнило. Цялата планета е странна.
- Шестте часа почти изтекоха. - Тръгваме без него.
- Имаме пълно основание. - Знам.
Той не е Хари, а дигитална симулация. И е бил затворен над сто години.
- Сам каза, че такава изолация подлудява. - Няма нужда да ме убеждаваш.
Каквато и версия на Хари да е тази...
Той ме плаши.
А двамата заедно...
Гаал, той за малко не те задуши.
А ти го насърчи.
Ако кажеш да тръгваме, веднага ще издигна кораба.
- Но? - Но не мисля, че това е желанието ти.
Двамата говорите на свой език.
Аз не го владея.
Искам да кажа, че си приличате повече, отколкото ти се иска.
Може и така да е.
Той беше моят идол. Залъгвах се, че се нуждая от бащинска фигура.
Да, родителите никога не са това, което си представяш.
Баща ми казваше...
"Не позволявай на моралните ти ценности да те отклонят от правия път."
Помисли, Гаал, как би постъпил Хари на твое място.
Щеше да си тръгне.
Какво става? Празник ли има?
Първи затворник - смърт чрез Копието на титана.
Пускай!
- Следващият! - Втори затворник.
- Хобър Малоу. - Не!
Смърт чрез Копието на титана!
Хобър Малоу!
- Хобър! - Здравейте.
В момента съм зает.
Млъквай, глупако. Ще те освободим. Нужен си на Фондацията.
Трезорът се отвори вчера и изисква присъствието ти.
Поли Верисоф, все избираш най-неподходящия момент.
Въдворител Уолик, не искам да ви развалям удоволствието,
но Фондацията ме призовава.
Може ли да не ме екзекутирате?
Не ме слуша, Поли.
С кларика ли си? Забавен е, нали?
Можех да ти разкажа чудни истории, но бързам да умра.
Вие ли го проектирахте? Ефективно и уютно съоръжение.
Ваше Величество! Моля ви за личен разговор с Хобър,
преди да се изправи пред угрозата да отлети неподготвен
в пазвата на Галактическия дух.
Успокоител на души ли си?
- От клариците на Фондацията ли си? - За такъв съм обучен.
Всеки човек трябва да подготви душата си за пътуването й към тези на дедите ни.
За жалост, ще се наложи да подготвиш тази на Хобър посмъртно.
- Смърт чрез Копието на титана! - Не, не!
Спрете незабавно, по дяволите!
Галактически дух, води ни по пътя.
Ваше Величество, смъртта е необратим феномен.
Но не може да няма алтернатива.
За жалост, няма.
Но ти благодаря за прощалните подаръци, търговецо.
Довечера ще се насладя на виното.
- Последни думи, глупако. - Жители на Корел,
роден съм в скромно семейство и животът ми не беше лек.
Вероятно не бива да мисля за миналото, а за бъдещето, което ще ми бъде отнето -
за милостинята, която няма да раздам,
за странниците,
които няма да срещна,
за враговете, които можех да превърна в приятели.
Не е било писано.
Живях прекалено безразсъдно. Сега го разбирам.
Ето ме днес - останах без ход, чрез който да избегна шаха.
Достатъчно!
Пуснете копието!
Още не съм приключил.
Не съм приключил!
Какво става?
Измъкнете ме оттук. Не съм Хобър Малоу!
Комдорът! Спрете копието!
Хобър Малоу, негоднико!
Ловък съм в ръцете, Ваше Величество.
Размяната стана с този ключ, а не чрез гривната.
- Поли, винаги се радвам да те видя. - Спрете го!
- Колко е самоуверен. - Ужасен е.
- Докъде ще стигне с яхта? - Алармирайте портовете!
Знае, че имаме хиперкораб. Ще го вземе!
Ще вземе "Дух"!
Хайде, скачай! Скачай!
Констант!
Добре дошли! Страхотно е, а? Дайте ми кодовете си.
Няма да летим към планета без закони.
Да ни свалят ли предпочиташ? По-добре да...
Дръж го настрани.
- Привет. - Оставете ме на най-близкия астероид.
- Нужен си ни на Терминус. - Няма да ходят там.
Накарай я да кротува! Опитвам се да пилотирам.
- Няма да вземеш аварийната капсула. - Ще те ударя, нищо че си жена.
Какво е това? Прободе ме с нещо.
Какво беше...
Точно така. Изкарай всичко.
Постигна своето.
Може да изчезнем.
Императорът беше жесток с теб, Бел.
- Жесток е и с мен. - Затова не може да избягаме.
Слабият император се нуждае от силен генерал.
И ще се бои от него. Винаги ще подозира заговор.
Не те прати в каторгата заради неизпълнена заповед,
- а защото те обичат. - Това не е важно.
Не съм революционер. И дезертьор не съм.
Поданиците на императора, трилиони души, са зависими от него.
Аз съм единственият независим и е мой дълг да ги защитя, Глей.
- Всички тях. - Сега ли? Трябва да се възстановиш.
И ни е нужно време да се преоткрием.
Ще бъда до теб, каквото и да става, но те предупреждавам:
да служиш на императора, оставя дълбоки белези.
И те са незаличими.
Постоянно ще бъдеш до мен, нали? Ще търсиш белезите по лицето ми.
Не са там.
Приближаваме "Съдба". Пригответе се за скачване.
Мотивите ми са основателни. Докато този Ден е на власт,
нямам право да разчиствам сметки с него заради съдбата на поданиците му.
Очаквах да го кажеш. Затова ти запазих това за спомен.
Генерале.
Свободно.
- Добре дошли, ген. Риос. - Хубаво е да съм тук, Тя-Огъва-Светлина.
Дано през годините в гравитация не сте забравили да летите.
Нямаме торбички за повръщане.
- Липсваше ми хуморът ти. - На мен - усмивката ви.
След толкова години в мините ми носите само черното под ноктите си.
Шегувам се, генерале.
Империята контролира расата ми с въже на шиите ни.
Задай курс към Външния периметър.
Не е късно да отмениш заповедта.
- Курсът - зададен. - Вече е късно.
Заемете местата си.
Добре. Ще построим втората Фондация без Хари.
Излитането ще е тежко.
Внимание.
- Добре ли си? - Да.
- Нестабилна повърхност. - Благодаря.
Спокойно.
Мамка му.
"Необитаема е, но не сме сами."
- Измъкни ни оттук! Потегляй! - Да, опитвам се!
Внимавай, внимавай!
Хайде, хайде.
Още малко.
Какво беше това?
Измъкнахме ли се?
Не, обърнаха ни гръб. Сякаш надушиха нова жертва.
Абсурд. Ние сме единствените живи същества.
Чакай.
Сензорите засичат движение в паметниците.
Какво?
Форма на живот.
Може би Кале наистина е била жива. Там нещо диша.
- Хари е. - Какво? Невъзможно е.
Казвам ти, че е той. Хари е.
- Обърни. - Няма къде да кацна.
Спусни се над ръката.
Отвори шлюза.
Приближи още малко!
Има пулс, Салвор. Истински е. И е жив.
Какво си ти?
Гаал, побързай. Тези изчадия ще срутят планината.
Трябва да се събудиш.
Салвор, издърпай ни! Издърпай ни!
Ей сега!
Хари, събуди се. Хайде.
Събуди се.
Как се сдоби с тяло? Как е възможно?
Не знам.
Превод на субтитрите Анна Делчева