Tidigare:
Mördaren kan vara en före detta patient.
Du fick båda paketen. Han kanske inte kan hitta mig.
Jag måste hitta honom först.
-Jag tänkte mig Joey Quinn. -Han klarar inte inspektörsprovet.
Mitt rykte står på spel. Sjabbla inte.
-Kommissarie Morgan? -Är nåt fel?
Du kör full med en öppnad flaska i bilen.
-Varför ringer hon dig? -Hon är en vän.
-Ni brukade knulla! -Det är ingenting mellan mig och Deb.
-Dog min far en naturlig död? -Han tog livet av sig.
Harry såg vad han hade skapat och stod inte ut med det.
Det finns en plats i världen för din son.
-Du är perfekt. -Men det jag gjorde mot Deb, då?
-Jag sköt fel person. -Hon säger att hon dödade LaGuerta.
Jag ska berätta sanningen, och du kan inte hindra mig!
Jag kan inte ställa det till rätta.
Jag förvärrar bara allt. Kan du verkligen hjälpa henne?
Sluta!
Skjut honom, Debra.
Det här är inte du. Du är en bra polis.
Du är en bra människa. Du är inte som han.
Döda honom!
Hon har rätt i allt hon säger. Du är en bra människa.
Det är okej. Gör det du måste.
-Vad såg du? -Jag vill inte prata om det.
Vi är här för att bryta platsens makt över dig.
-Att prata om det förändrar inget. -Inte att förtränga det heller.
Jag förtränger inte ett skit.
Du behöver inte påminna mig om nåt.
Dexters behov att döda föddes i en container, och där är han fångad.
En psykopat kan inte bryta sig fri. Det kan du.
Genom att återuppleva det som hände.
Jag dödade honom.
Jag sköt Dexter, inte LaGuerta. Det såg jag.
Låter du mig gå nu?
-Hur kändes det att skjuta Dexter? -Bättre. Värre, inte vet jag.
-LaGuerta är ändå död. -Vad kunde du ha gjort?
-Anhållit honom. -Lysande, dödsstraff.
-Flytt. -Inte för alltid.
Fängelse för dig, dödsstraff för Dexter.
Du fokuserar på livet du tog, inte på det du räddade.
Självklart försvarar du din skapelse. Du utnyttjar honom.
Det här handlar om att du ska må bättre.
-Det vill jag inte. -Du ljuger.
Varför skulle jag lita på dig? Varför bryr du dig ens?!
Är du upprörd?
Ja, det är jag.
Bra, då undviker du inte dina känslor längre.
Det räcker för i dag.
Det finns otaliga sätt att skada en kropp på.
I bland är de dödligaste såren nästan osynliga.
De är djupa, som såren jag gett Deb.
Vad har vi?
Många slag i ansiktet. Hon har blåmärken på halsen.
-Hon verkar inte ha kämpat emot. -Inga tecken på inbrott.
Bristen på försvarsskador och avståndet till angriparen-
-tyder på att det var nån hon kände.
-Har vi ett namn? -Norma Rivera. Hon bodde här ensam.
Hon jobbade som städare i Biscayne Bay.
Fint område.
Hon hade ett ex, Roberto Sagastume.
Vi kollar upp honom. Han är tidigare straffad.
Bra att du tar initiativ. Det gör inspektörer.
-Har du provresultatet? -Du ägde.
Sudda bort det där dumma leendet.
Jag har aldrig varit så glad över ett positivt provresultat.
Vad ser min syster i dig?
-En snygging frågade efter dig. -Varför är du förvånad?
-Hon kommer förbi senare. -Som vanligt.
-Hur är det med Deb? -Dr Vogel säger att hon är instabil.
-Säg att jag tänker på henne. -Ja.
Hon kommer att klara sig.
Att öppna butiken. En löprunda. Koffein. De är alla morgonrutiner.
Min morgonrutin är att vänta här på kvinnan som ska göra Deb hel igen.
-Hur mår hon? -Hennes smärta kretsar kring dig.
-Jag vill träffa henne. -Det är nog ingen bra idé.
-Det har nästan gått en vecka. -Hon har nog inte nått botten än.
Vad är det?
Var beredd på att ni kanske inte kan ha kontakt längre.
Nej, jag tänker inte släppa henne.
Går det bättre med mördaren?
-Jag har strukit tre namn till. -Vem är nästa?
-Kapitel sju. -A.J. Yates.
Jag hör av mig efteråt.
A.J. Yates.
Han attackerade en klasskamrat med en stol som tolvåring.
Institutionaliserad som femtonåring.
Vogel försökte kanalisera hans ilska utan framgång.
Han flyttades till ett annat sjukhus.
Nu verkar han vara hederlig.
Han installerar kabel-tv, telefon och internet.
Men ingår mord i paketerbjudandet?
Inget. I Vogels anteckningar står inget om hjärnkirurgi.
Hans ärr.
Är det ett spår efter en av hennes "oortodoxa metoder"?
Tack för att jag fick låna löpbandet.
Jag springer ogärna på stället.
-Menar du att jag har gjort det? -Tror du det? Vill du ha te?
Jag tar hellre nåt starkare.
Jag har sprungit 6 km, en öl är jag väl värd?
Alkohol och droger bedövar dig och förvärrar dina PTSD-symtom.
Ingen bak på bordet.
Hur länge ska jag stanna här?
Du är så lik din far.
Harry brottades med samma tvivel gällande Dexter.
Du är inte så ensam som du tror.
-Jag ser inte problemet. -Allt låg utspritt på hans golv.
Mannen frigavs felaktigt och Dexter förföljde honom.
Han hittade till och med ett dödsrum.
Precis som vi lärt honom. Vad sa du?
Att killen hade för hög profil. Att Dexter måste vänta.
Han gick med på det. För tillfället.
Har vi handlat korrekt?
Dexter är inget barn längre, han börjar bli en man.
-Han kommer att döda. -Det visste vi.
Vad händer när jag ger honom klartecken?
När han får veta hur det känns att ta nåns liv?
Vi förlitar oss på kodexen. Med den kan han vara sig själv.
Och om kodexen inte håller honom i schack?
Tänk om det här är ett misstag?
Harry insåg till slut att vi inte hade nåt val.
Skulle vi ha spärrat in Dexter?
Eller låtit honom döda en oskyldig?
Eller skulle vi ha skyddat honom?
Gett honom verktyg för att kanalisera sin drift?
-Precis som du skyddade Dexter. -Det är inte samma sak.
Jag kan inte acceptera det. Jag är inte som han.
Jag är inte som du. Dexter är...den jävla Dexter.
Varken Harry eller du gjorde ett misstag när ni räddade Dexter.
Den där kvällen var Dexter den han ska vara.
Det var du också - hans syster.
-Jag... -Klarar det här.
-Får jag behålla bandet? -Ja.
Allt låg utspritt på hans golv.
Mannen frigavs felaktigt...
Vad gör du här?
-Vad gjorde du med Yates? -Vad menar du?
Han har utsatts för hjärnkirurgi, precis som offren.
-Var han ett av dina experiment? -Inte här, Debra är i rummet bredvid.
Röntgen visade att Yates hade en hjärnskada.
Jag misstänkte att den bidrog till hans aggressivitet-
-så jag föreslog en operation men visste inte att den utfördes.
I min bransch måste man veta allt.
Jag ber om ursäkt.
Varför är du egentligen här? Du kunde ha ringt om ärret.
Handlar det om vårt tidigare samtal?
Du ska veta att jag inte dömer din och Debras relation.
Jag vill bara sänka dina förväntningar.
För att jag är ett monster i hennes ögon?
Jag vet att jag bär ansvar för hennes smärta.
Därför är hon här. Du måste få henne att förlåta mig.
-Hitta ett sätt. Jag behöver henne. -Behöver du henne?
-Du älskar Debra på ditt sätt... -Mitt sätt?
Men varför behöver du henne?
-Det gör jag bara. -Ser Deb upp till dig?
-Det brukade hon göra. -Det fick dig att må bra.
Därför känner du dig vilsen. Hon gav dig en positiv självbild-
-som tog ut din bild av dig själv som ett monster.
Nu är den positiva bilden borta, och du ser bara mörker.
Finns inte den delen av mig?
-Du har aldrig varit ett monster. -Det håller inte mina offer med om.
Ett monster är onaturligt, men du har en roll att spela.
Du har syfte och värde.
När du inser det behöver du ingen annans bekräftelse.
-Jag vill ändå ha henne i mitt liv. -Vill, inte behöver.
Ingen skåpbil, ingen Yates.
Ingen hemma.
PAPPA
"Montereys äldreboende. Pappas 76-årsdag."
Yates håller kontakten med sin familj.
Kan jag också det? Enligt Vogel behöver jag inte Deb.
Om det är så, kan jag släppa henne om hon behöver det?
Damskor.
-Det är jag. Jag är hos Yates. -Har du nåt?
Damskor. Enskilda skor, inga par. Vissa av dem är gamla.
Högklackat är inte vår mördares vanliga arbetsmetod.
Jag misstänkte ju att han hade dödat tidigare.
-Han kan ha bytt metod. -Det är ändå nåt som inte stämmer.
Jag tar fingeravtryck från skorna.
Jag testar dem mot saknade personer och mordoffer.
De är ofullständiga, så svaren kan dröja.
-Och jag har min son i kväll. -Jag förstår.
Jag ringer när jag vet mer.
Vogel verkar ha hittat sig en hjälte.
-Hej. -Jag är Cassie från 4 B.
-Vad gör du här? -Jag lånar tvättmedel.
-Pappa! -Har ni hälsat?
-Är det okej? -Klart du ska ha rena kläder.
Middagen står i ugnen. Vi ses.
-Jag följer med dig. -Trevligt att träffas, Dexter.
-Hon är snäll. -Men har hon en pusshals?
-Jag visste att du skulle klara det! -Inte jag.
Han brukade ha koden till skåpet uppskriven på handen.
-Mitt minne suger. -Du behövde stimulans.
Skippa detaljerna. Vi har tomma glas.
-Jag är så stolt. -Jag hade inte klarat det utan dig.
Gissa vem som körde? Debra Morgan, före detta kommissarie.
-Full som en alika. -Joey, släpp det.
Hon var lika sabbad som parkeringsautomaten.
-Kan du bete dig professionellt? -Jag är inte i tjänst.
-Du kan prata tystare. -Javisst, självklart.
-Vem är det där? -Han brukade ligga med henne.
Så blev hon befordrad - på rygg.
Det räcker!
-Vad hände? -Nån försvarade sitt ex.
Ta hem honom.
Det är okej! Nu går vi.
Huset bjuder.
Är vi okej?
-Älskling, mina revben. -Jag ber så hemskt mycket om ursäkt.
-Hur många, herrn? -Två. En till mig och en till Dan.
-Då så. -Förlåt för att jag är sen.
-Vem är Dan? -En elefant. Ser du honom inte?
Vill du ha en pannkaka, Dan? Varsågod.
Se till att Dan inte spiller sirap i soffan.
Min bil dog. Varningslampan jag har ignorerat hade tydligen relevans.
-Hur kom du hit? -Angel. Men bilen är snart lagad.
Cassie kan nog skjutsa oss till förskolan.
-Du gjorde ett gott intryck på henne. -Gott intryck?
Hon är singel, bara så du vet.
Ta min bil, det är bättre.
Om du kör mig till stationen kan jag låna en bil.
-Är du säker? -Om det är okej för Dan, så.
-Hur lät jag mig övertalas? -Priset var visst en öl.
-Och nu? -Säg det, du. Hör du inte hemma här?
-Du åkte väl aldrig härifrån? -Allvarligt...
Du har stängt in dig här i ett halvår.
Du har försökt stänga alla ute. Då gör vi det.
Vad fan gör du?
Berätta varför det hade varit bättre att döda Dexter i stället.
-Öppna den jävla dörren. -LaGuerta.
Hon stod väl på knä där?
Hon var din kollega, din vän.
Varför stannade du inte på festen och lät Dexter lösa det?
-Jag var tvungen att stoppa honom. -Dexter är som han är.
Han är samvetslös, inte du.
När du siktade mot LaGuerta visste du att det var fel.
Ändå sköt du. Du dödade henne kallblodigt.
Du lät henne förblöda.
Du sköt en oskyldig kvinna som gjorde sitt jobb.
-För Dexters skull. -Det skrämmer dig.
Du vill tro att om du skjutit Dexter-
-så hade du sluppit tänka på att du alltid hade räddat honom.
Innerst inne vet du att du alltid väljer Dexter.
Hur ställer jag allt till rätta?
Genom att inse att du är god men tvingades göra nåt hemskt.
Och att du tog rätt beslut i en omöjlig situation.
Du kan lämna containern och gå vidare.
Det är ditt beslut. Det har det alltid varit.
-Kan vi prata? -Självklart.
Jag såg på provresultaten att du hade rätt om Quinn.
-Han kan räkna till mer än tio. -85:e percentilen.
Liksom Miller. Hon var i den 88:e percentilen.
-Hon skulle bli en bra inspektör. -Angie är duktig. Jag gillar henne.
-Men Quinn är nog rätt val... -Det är bara mitt råd.
Din första befordran som kommissarie avspeglas på dig.
Med det sagt är det ditt beslut. Bara ditt.
Tre träffar på fingeravtrycken. Saknade personer.
Janet Thorton försvann nyligen.
Yates dödade dem nog men är kanske inte ute efter Vogel.
Jag kan inte vara säker förrän han ligger på mitt bord.
Hur går det med Norma Rivera? - Miller?
Vi har inte hittat exet än.
Man hittade sperma som jag nu testar mot exets DNA.
Hon bjuder in honom...
Han dödar henne och flyr i panik.
Det är en teori. Hitta honom.
Dexposé, kan du hålla dig borta från labbet?
-Jag vill ha ensamtid med snyggingen. -Inga problem.
-Sånt vet du allt om... -Var inte så cynisk.
Tjugo dollar till den som visar henne till labbet utan konstigheter.
Jag är ensam. Perfekt.
Är du sur för i går?
Hade han inte fått dricka gratis hade han anmält dig.
Matthews hade kunnat avstyra din befordran.
-Förlåt, jag fick spel. -Det får inte inspektörer.
-Ett barslagsmål? -Det är en restaurang.
Du sänkte ju en kille för att han snackade skit om LaGuerta.
Men jag stod inte inför en befordran. Jag var redan inspektör.
Fixa det genom att lösa fallet.
Är du Vincent Masuka?
I egen hög person. Men du kan kalla mig Vince.
-Så länge du kallar på mig. -Jag heter Niki.
-Jag studerar här i Miami. -Min alma mater.
Ditt huvudämne är väl skönhet?
-Det här är svårt. -Jag vet.
Jag tror att du är min pappa.
Du var väl spermadonator på college?
-Men du är lockig. -Efter mamma.
Herre...
...jävlar.
Det här var en dålig idé. Förlåt.
-Så pinsamt. -Det är okej. Strunta i det.
Låt det ligga där.
Du har mina själfulla, oförglömliga ögon.
Hej då, Marty.
-Vi har faktiskt arkivskåp. -Så här jobbar jag.
Vad gör du här? Skulle du inte ta ledigt ett tag?
Det är inte så kul att vara ledig.
Jag ville komma i gång med några fall.
-Vi behöver mat. -Vi?
Du ser ut att behöva hjälp, och jag är vrålhungrig.
Jag klarar bara att ta ledigt i max två dagar.
Sen blir jag galen och kommer hit igen.
Själv, då? Vad gör dig galen?
Familjeskit.
Familjen är kärlek. Och skit.
Min pappa var mest det sistnämnda. Texas Oil.
-Håller jag plastgaffeln rätt? -Precis. Han hade en massa regler.
Att bli polis i Miami var mitt sätt att peka finger åt honom.
Men sen insåg jag att poliser är paragrafryttare.
-Alla är som din pappa. -Jag visste att det var ett misstag.
Men jag ville inte ge honom nöjet att ha rätt-
-så jag väntade tills han dog med att starta det här.
-Du verkar klara dig. -Jag är det svarta fåret än.
Min mammas min när hon måste förklara att jag är detektiv...
Den är näst intill obetalbar.
Min pappa var mitt allt. Jag älskade honom.
Han var inte den jag trodde...
...men vi är mer lika än jag trodde.
För döda pappor. Må de hemsöka oss länge.
Skåla gärna med öppnad flaska.
Jag hoppar nog ölen.
Enligt Vogel är jag inget monster.
Men det är den delen av mig hon vill ska undanröja Yates.
Han verkar ha flytt i ilfart och tagit med sig sin skosamling.
Bevisar det att Yates är mannen jag söker?
Jag kan bara få klarhet genom...
...att hitta hans gömställe.
Han såg mig här. Hörde allt.
Bensåg, provburkar.
En egengjord styckningsmanual.
Yates är hjärnkirurgen. Vogel måste underrättas.
Jag känner henne. Jag har hennes fingeravtryck.
Yates knivhögg henne och lämnade henne att förblöda.
Han insåg inte att det lilla utrymmet skulle stoppa blodflödet.
Jag måste bevara trycket.
Det håller, men inte länge.
Överlever hon?
Jag lade en kompress och släppte av henne utanför akuten.
Är det här mitt fel?
Det vet vi när vi hittar Yates. Hoppas vi hittar nåt här.
Patientjournaler.
-Dina patientjournaler. -Det är omöjligt.
-Den sista är från två veckor sen. -Sluta.
Vad är det här?
-Skriver du om mig? -Det är bara en dagbok.
Allt vi har pratat om står här.
Jag nämner dig inte vid namn. Du är skyddad.
"Han lurar sig själv att tro att känslorna för systern är äkta"-
-"och förstår inte att de inte är verkliga."
-Dexter, jag ville inte... -Är jag ämnet för din nästa bok?
Svara mig!
Anteckningarna är mitt sätt att...
Du experimenterade på mig förut, och du slutade aldrig.
Jag är en labbråtta, precis som Yates.
-Du vet att det inte är sant. -Är det därför jag måste undvika Deb?
Vill du isolera försökspersonen? Se hur han reagerar?
-Dexter. -Sluta.
När Yates är död försvinner du ur mitt liv.
Det är över, förstår du?
-Eller måste du skriva upp det? -Jag förstår.
-Jag kom in i rummet och... -Fortsätt.
Det var ett blodbad. Dexter hade plastat in allt - väggar, tak.
På bordet mitt i rummet låg...
-Kroppen? -Kroppsdelar.
Och Dexter såg så...stolt ut.
Dexter dödade en knarklangare-
-som mördade din partner.
-Han var en människa. -Som enligt kodexen förtjänade...
Ingen förtjänar att styckas och läggas i sopsäckar.
Kodexen är en teori, en idé.
Det jag såg, det Dexter gjorde... Det vi gjorde!
Jag kan inte leva med det.
Men det ska jag kunna?
MONTEREYS ÄLDREBOENDE
-Mr Yates? -Det är jag.
-Din far har dessvärre hjärtsvikt. -Hur illa är det?
Kom snabbt, han har inte långt kvar.
Pappa. Jag kom hit så fort jag kunde. Kan du höra mig?
-Du... -Jag räknade med den goda sonen.
De kommer när som helst.
-HLR i rum 26! -Vi flyttar honom.
Yates kunde offra sin fars liv för sitt eget.
Vogel ser mig som en psykopat utan äkta känslor.
Men hon har fel.
Deb är inte rekvisita som Yates far. Hon gör mer än bekräftar mig.
Hon är min familj.
Har jag syfte och värde har mina känslor för Deb det också.
Experimentet är över, Vogel kan dra åt helvete.
-Är det din lunch? -Här, det är från sjukhuset.
Det är den knivhuggna Janet Thortons kläder.
-Lever hon? -Hon opereras.
Gärningsmannen bröt hennes tår.
-Är det bråttom? -Ja.
Jag ska prata med henne när hon vaknar.
Hör av dig om du hittar nåt.
-Vad fan? Ska du träffa Dex? -Ja.
Är allt okej? Sist vi sågs...
Förlåt för det, för att jag satte dig i den sitsen.
-För att jag blev arg. -Jag förstår, jag gick emot dig.
Jag mådde dåligt.
Du ville bara hjälpa mig. Som vanligt.
Allt är så lätt med dig. Jag vill ha det så med Jamie.
-Jag gör bara fel. -Klarar ni er?
Hon är svartsjuk. Hon tror att det är nåt mellan oss.
Få det att funka med Jamie. Jag vill att du ska vara lycklig.
Du betyder så mycket för mig.
Glöm inte det.
-Är du verkligen okej? -Jag måste gå.
Hej då, Joey.
Kroppen bildar ärrvävnad över sår.
Har min syster börjat göra det?
Ärr bleknar. Efter ett tag kanske man glömmer varifrån man fick dem.
Vad är det, Deb?
-Vi måste prata, det är viktigt. -Yates kan vänta, men inte Deb.
Visst, gärna.
Men inte här. Kan vi åka en tur?
Skönt att se dig. Vogel tyckte att jag skulle hålla mig borta.
Vad fan vet hon?
Vi drar inte heller jämnt längre.
-Hon förstår oss inte. -Precis.
Hon sa att du skulle försvinna. Så blir det väl inte?
Vogel har filmer av henne och pappa.
-Har du sett dem? -Några av dem. Har du?
Det var en som var intressant.
Det var den sista innan han dog.
Tog pappa livet av sig?
Ja. För några år sen berättade Matthews sanningen för mig.
Harry tog en överdos av sin hjärtmedicin.
Var det på grund av dig?
Han trodde sig ha skapat ett monster.
Jag vet nog hur han kände.
Varför han tog livet av sig.
Men han fick bara halva jobbet gjort.