Există plăcere în pădurile fără cărări;
Există încântare pe țărmul singuratic;
Există o societate fără intruși,
Lângă marea adâncă și muzica zgomotoasă:
Nu iubesc mai puțin omul, ci mai mult natura... - Lord Byron
Mamă!
Ajută-mă!
Ce este?
N-am visat, Walt. Nu mi-am închipuit.
L-am auzit. L-am auzit pe Chris.
- L-am auzit! - Știu.
Nu mi-am închipuit, Walt.
Chiar așa a fost. El...
- L-am auzit! - Billie.
ALEXANDER SUPERTRAMP APRILIE 1992
WAYNE,
SALUTĂRI DIN FAIRBANKS!
AM SOSIT ACUM DOUĂ ZILE.
A FOST GREU SĂ FAC AUTOSTOPUL ÎN TERITORIUL YUKON,
DAR AM REUȘIT SĂ AJUNG.
AM LUAT O CARTE NOUĂ DESPRE FLORA ȘI FAUNA LOCALĂ.
M-AM PREGĂTIT ȘI AM FĂCUT ROST DE TOT NECESARUL
PENTRU A TRĂI ÎN SĂLBĂTICIE CÂTEVA LUNI.
POATE CĂ VA TRECE MULT PÂNĂ VOI REVENI ÎN SUD.
VOIAM SĂ-ȚI SPUN CĂ EȘTI GROZAV.
ÎNCHIS PENTRU IARNĂ
Doar până aici te pot duce.
Bine. Mulțumesc.
- Ți-ai lăsat toate chestiile pe bord. - Ține-le tu.
Cum vrei.
Mulțumesc.
Stai puțin.
Ia astea. O să-ți țină picioarele uscate.
Dacă supraviețuiești, să mă suni. Numărul e în cizme.
Mulțumesc.
ACUM MERG
Hei!
E cineva aici?
Presupun că nu!
ZIUA AUTOBUZULUI MAGIC
A mers pe jos doi ani.
Fără telefon, piscină, animale de casă
sau țigări.
Libertate totală.
Un extremist. Un călător estet,
a cărui casă e drumul.
"Ascultă, bătrâne, nu mă psihanaliza.
"Gura! Te iau și pe tine cu mine."
"Unde mergi?"
"Ți-am spus. Nu mergem nicăieri!"
Acum, după doi ani de hoinăreală, sosește aventura finală, cea mai mare.
Punctul culminant, bătălia pentru a ucide
ființa falsă de dinăuntru
și pentru a încheia victorios revoluția spirituală.
Ca să nu mai fie otrăvit de civilizație, fuge
și umblă singur
ca să se piardă în sălbăticie.
ALEXANDER SUPERTRAMP MAI 1992
Universitatea Emory, Atlanta, Georgia Cu doi ani înainte de autobuzul "Magic"
...muncă grea și contribuții multiple pentru comunitate, în timpul șederii aici,
vă salutăm și vă aplaudăm
încă o dată pe toți, felicitându-vă.
Nina Lynn Lockwynn.
Vanessa Denise Lowery.
Christopher Johnson McCandless.
Regina Victoria McNabb.
Îi văd în fața porților formale ale universităților lor.
Îl văd pe tata ieșind pe sub arcul din gresie de culoare ocru,
iar țiglele roșii sclipesc ca niște solzi sângerii în spatele capului lui.
O văd pe mama, cu câteva cărți în mână,
lângă stâlpul făcut din cărămizi mici, și porțile de fier forjat
deschise în spatele ei, cu vârfuri negre, precum lăncile, în aerul de mai.
Vor absolvi în curând.
Se vor căsători în curând. Sunt niște copii proști.
Știu doar că sunt inocenți și n-ar face rău nimănui.
Aș vrea să mă duc la ei și să le spun: "Nu faceți asta.
"Ea nu e femeia potrivită. El nu e bărbatul potrivit.
"O să faceți niște lucruri pe care nu credeți că le-ați putea face.
"O să faceți rău copiilor.
"O să suferiți în moduri pe care nu vi le imaginați.
"O să vă doriți să muriți."
Vreau să mă duc la ei, în lumina de mai, să le spun asta.
Dar n-o fac. Vreau să trăiesc.
Îi iau ca pe niște păpuși de hârtie, bărbat și femeie, și îi lovesc
la șolduri, ca pe niște cremene, ca să iasă scântei. Le spun:
"Faceți ce aveți de gând să faceți și eu voi vorbi despre asta."
Uite-i, Walt. Bine?
Cine a scris asta?
Unul dintre noi, nu?
De ce o lasă pe Carine să-i conducă mașina?
Sunt multe poeme frumoase aici.
Trebuie să-i spun despre asta.
Așază-te.
Scuzați-mă. Mă duc după fiul meu.
Azi a absolvit colegiul Emory.
Îl aduc eu.
Bună, Chris! Te-am tot așteptat.
M-ai speriat de moarte când ai sărit așa pe scenă.
- Bună, tată. - Felicitări, fiule.
- E un pas mare. - Mulțumesc.
Cu plăcere.
Nu ai voie să conduci în Georgia.
De ce? Am permis.
Fiindcă e împotriva legii să conduci cu permisul
de elev în alt stat.
Nu știam. Credeam că se poate, dacă e și un șofer cu permis.
Să...
- O s-o țină mult așa? - Nu.
Cred că azi toți sărbătoresc.
- O să rămână la bar, nu? - Da.
Am note destul de mari încât să intru la Harvard, la Drept.
Chris, e minunat!
E foarte important.
Cât mai ai în fondul pentru colegiu?
Fix 24.500,68 dolari.
Ești foarte precis.
Am fost la bancă azi dimineață, mamă.
Eu și mama ne vom bucura să plătim restul taxelor pentru Harvard.
Așa e.
Trebuie să mă gândesc ce o să fac.
Am multe lucruri de împachetat și de organizat aici, mai întâi.
Eu și tata vrem să-ți facem un cadou.
Vrem să te scăpăm de rabla aia.
Ce rablă?
Aia.
- Vrem să-ți cumpărăm o mașină nouă. - Așa e.
O mașină nouă?
De ce-aș vrea una nouă?
Datsun-ul merge foarte bine.
Credeți că vreau o mașină mai mare?
Vă temeți de ce o să creadă vecinii?
Nu voiam să-ți luăm un Cadillac nou.
Voiam doar să-ți cumpărăm o mașină nouă și sigură.
Nu poți ști când o să sară în aer chestia aia.
Să sară în aer? Ați înnebunit? E o mașină grozavă.
Nu-mi trebuie o mașină nouă. Nu vreau o mașină nouă.
- Nu vreau nimic. - Bine.
- Lucruri și iar lucruri. - Mulțumesc.
- Totul trebuie să fie greu. - Mulțumesc.
- Poate că nu vrea să spună asta.
Poate că-i place vechea lui mașină. Nu e mare lucru.
Mulțumesc. Doar că nu vreau nimic.
Chris se măsura pe sine și pe cei din jur
după un cod moral foarte riguros.
Pa, Chris!
A riscat urmând o cale singuratică și dificilă,
dar a găsit sprijin în personajele cărților pe care le iubea,
ale autorilor precum Tolstoi, Jack London și Thoreau.
Putea cita cuvinte potrivite pentru orice situație
și o făcea adesea.
A SE PLĂTI LA ORDINUL OXFAM AMERICA - 24.000 DE DOLARI
Acestea sunt toate economiile mele Hrăniți pe cineva cu ele
Am uitat să întreb ce citat a ales pentru cina de absolvire,
dar cred că știu cui i-a fost adresat.
Plecarea lui Chris era inevitabilă.
Iar când a plecat, a făcut-o cu lipsa lui tipică de moderație.
Capitolul 1: NAȘTEREA MEA
"Nu negăm că întotdeauna ne-a plăcut să fim liberi ca păsările cerului.
"Pentru noi, asta se asociază cu evadarea
"din istorie, oprimare, lege, din obligații plictisitoare.
"Libertate absolută.
"Iar drumul ducea întotdeauna spre vest."
ZONĂ SUPUSĂ INUNDAȚIILOR
Lacul Mead, Arizona Iulie 1990
Plante sălbatice comestibile GHID - FLORA NORD-AMERICANĂ
Am nevoie de un nume.
ALEXANDER SUPERTRAMP IULIE 1990
Spre sfârșitul lunii iunie,
colegiul Emory a trimis părinților noștri notele finale ale lui Chris.
Avea aproape numai note de 10.
10 la Apartheidul în societatea sud-africană.
9 la Politică africană contemporană și Criza alimentară în Africa.
Și continua tot așa. Fratele meu e inteligent.
Până la sfârșitul lui iulie nu primisem nicio veste de la el,
iar părinții erau neliniștiți.
Chris nu avusese niciodată telefon,
așa că s-au hotărât să se ducă la Atlanta, să-i facă o surpriză.
Universitatea Emory
La apartamentul lui au văzut un afiș "de închiriat",
iar administratorul le-a spus că plecase la sfârșitul lunii mai.
Da. A plecat acum două luni.
Când au ajuns acasă,
a trebuit să le dau toate scrisorile pe care i le trimiseseră lui Chris
și care se întorseseră într-un pachet.
Chris aranjase cu cei de la poștă să le țină până la 1 august,
ca să mai câștige timp.
Tu știai despre asta?
Nu mi-a zis nimic.
Am înțeles ce făcuse. Petrecuse patru ani
îndeplinindu-și sarcina absurdă și plicticoasă de a frecventa colegiul,
iar acum se emancipase, scăpase de lumea aceea a abstracției,
a falsei siguranțe, a părinților și a excesului material.
Chris eliminase aceste lucruri din adevărul existentei lui.
Drumul Pacific Crest California de Nord - August 1990
Hei!
- Bună. Treci pe dincolo. Urcă. - Bine.
Nici nu te-am văzut sub pălăria aia fistichie.
Ușa nu prea merge. Așa. Urcă.
El e Rainey.
- Bună, Rainey. - Da, eu sunt.
- Eu sunt Jan. - Eu sunt Alex.
Alex cu pălăria.
- Știu. Ai zis-o. - Da.
Deci acum ești pedestru.
Pedestru?
Da, un vagabond pedestru. Așa se numesc cei care merg pe jos.
Iar noi suntem vagabonzi cu cauciucuri.
Fiindcă avem un vehicul.
- Nu trebuie să mă împingi. - Poftim?
Și Alex ar fi putut avea un vehicul, dar a hotărât să-și ardă toți banii.
De ce ai făcut asta?
N-am nevoie de ei. Banii îi fac pe oameni precauți.
Alex, trebuie să fii puțin precaut.
Cartea ta e grozavă,
dar nu poți mânca doar frunze și fructe de pădure.
Nu știu dacă îți trebuie mai mult.
Unde sunt părinții tăi?
Își văd de viața lor pe undeva.
Pari un copil iubit. Fii cinstit.
Cinstit?
Știi ce vreau să spun.
O să-l parafrazez pe Thoreau.
"În loc de dragoste, bani, credință,
"renume, frumusețe,
"dă-mi adevărul."
Chris își aduce aminte că întotdeauna
fuseseră accese zilnice de furie acasă la noi.
Violență la care fusesem obligați să fim martori. Era reală.
Dar, în același timp, era ca la teatru.
Noi aveam și rolul de judecători, și pe cel de acuzați.
Ți-am luat acest dar costisitor.
Tata fusese tânărul geniu
angajat de NASA pentru a proiecta sistemele de radar ale sateliților
americani, adică răspunsul nostru la sputnicul sovietic.
Mai târziu, a înființat cu mama o firmă de consultanță,
combinând pragmatismul și resursele ei
cu bogatele lui cunoștințe.
Uitați-vă la asta.
Dar, când compania a câștigat primul milion,
carierismul și banii păreau să-i orbească din ce în ce mai mult.
Mulțumesc foarte mult.
Îmi amintesc primul consiliu de familie
în care ne-au comunicat intenția lor de a divorța.
Voiau să alegem cu care dintre ei vrem să stăm.
Am plâns pe rupte.
N-au divorțat niciodată,
dar bătăliile și reuniunile nu au contenit.
Curând, eu și Chris am învățat să ne ascundem sentimentele.
Le ziceam: "Bine.
"Divorțați."
Dacă aș aprinde un chibrit, ai avea cină și căldură în același timp.
Unde se duce Jan?
Prietene,
pe frontul hippy mai există și probleme.
Ești un ticălos harnic, nu?
Puțin.
E ciudat cum se întâmplă lucrurile în anumite momente.
O iubesc pe femeia asta de mulți ani.
Dar a avut o viață grea.
Am încercat să trecem peste toate, cu calm.
Când te-am întâlnit pe tine, ieri,
chestia asta prin care treceam cu calm...
A început să vorbească despre asta. Înțelegi?
- Cred că da. - Ce crezi?
Ei bine...
Unii simt că nu merită să fie iubiți.
Atunci pleacă în tăcere spre spații goale,
încercând să curme legătura cu trecutul.
Ce analiză profundă! Iisuse!
- Doar nu ești Iisus, nu? - Uite cine vorbește!
O să mergi pe apă, să mi-o aduci înapoi?
Nu. Mă tem de apă.
Întotdeauna m-am temut.
Trebuie să o înfrunt cândva, nu? Așa că o să înot,
dacă duci tu lemnele de foc la tabără.
- Bine. - Da?
- S-a făcut. - Bine.
"Singurele daruri ale mării sunt loviturile aspre
"și, din când în când, ocazia de a te simți puternic.
"Nu știu prea multe despre mare,
"dar știu că aici este așa.
"Și mai știu cât e de important în viață
"nu să fii neapărat puternic, ci să te simți puternic,
"să te măsori cu tine însuti cel puțin o dată,
"să te afli cel puțin o dată în situația cea mai veche a omului,
"în fața pietrei oarbe și surde, singur,
"fără nimic care să te ajute, doar cu mâinile și cu mintea ta."
Vine un val mare!
Rainey, am înghețat!
Poți să mă iei în brațe?
Cei de la Marină au excavat și au părăsit baza asta,
din care n-a mai rămas decât rețeaua asta uriașă de fundații de ciment.
- Cred că ți-ar plăcea la Slab City. - Ți-ar plăcea cu siguranță.
- Dacă n-ai terminat cu hoinăritul. - Ți-ar plăcea.
Tovarăși de drum.
Trăiesc fără pretenții. Nimic nu se compară cu asta.
Pare interesant.
Dacă vii, îți fac o pălărie ca lumea.
- Promiți? - Jur.
Scumpo.
- Termină. Oprește-te. - Da.
- Bine.
Stai să sting lumina.
MULȚUMESC, JAN ȘI RAINEY
- Îmi amintea de... - Știu.
Așa e lumea
Capitolul 2: ADOLESCENȚA
Nu poți ști niciodată
În ce să crezi Și cum să-ți cultivi credința
O să crească
Arzând amintirile întunecate
O să crească
Transformând greșelile în aur
Ești foarte bun. Ești
de 100.000 ori mai bun decât oricare alt măr pe care l-am mâncat.
Nu-s Superman, ci Supertramp, adică Super-Vagabondul.
Tu ești Super-Mărul.
Ești foarte gustos, organic, natural.
Ești lumina ochilor mei.
Timpul trece prea repede Nu poate fi oprit
Dintr-odată te năpădesc indicatoarele Fii atent
O să crească
O să-mi găsesc calea cu o busolă
O să crească
O să fac tot ce pot
În septembrie, mama și tata au primit un telefon de la poliția din Annandale,
care le-a spus că mașina părăsită a lui Chris
a fost găsită de o patrulă rutieră din Arizona.
Niște căutători de flori rare au găsit-o în deșert.
Nu era niciun semn că Chris ar fi urmat să se întoarcă.
Dar nu existau nici semne de luptă.
Polițiștii credeau că Chris a vrut s-o părăsească,
nu că i-ar fi fost furată.
Ușurarea inițială pe care au resimțit-o mama și tata s-a schimbat rapid
în revelația că Chris nu voia să fie găsit.
Autobuzul magic - Săptămâna a 3-a
ATENȚIONARE OREZ
NU AM VĂZUT VÂNAT
Puternic.
Poți face orice. Te poți duce oriunde.
Banii și puterea sunt o iluzie. E doar în mintea ta.
Poți fi aici.
Eu și cu tine.
Unu, doi. Nu, nu.
Doi,
trei...
Nu fi timid. Pune-o în mișcare. Așa.
Dakota de Sud - 10 septembrie 1990 - cu 19 luni înainte de autobuz
- Asta de aici e viteza. - Da.
Dacă mergi prea repede, nu aduni tot grâul.
Așa, o linie dreaptă, puțin mai dreaptă.
Trage puțin într-o parte. Mai drept. Acum ești șofer de combină.
Ce priveliște!
Să nu pierzi grâul din ochi. Ai grijă să-l tai pe tot.
Te uiți în spate și vezi cât iese.
- Cum te simți? - Grozav.
Bine, mergi drept. Domnul să te binecuvânteze.
Acum poți să câștigi un ban. Ne vedem curând.
Bine.
Wayne, unde te duci?
Kevin, știi că te iubesc. Am glumit. Termină.
- Glumesc! - Vezi-ți de treaba ta, Wayne!
- De ce ești așa de urâcios? - Nu știu.
Noi doi suntem de aceeași parte.
- M-am săturat de tachinări. - Kevin, suntem de aceeași parte.
Dă-mi... Dacă-mi trebuie vagin, trebuie să fac rost.
- Vorbește serios. - Hai să jucăm cărți.
- Putem să jucăm cărți? - Să-i dăm bătaie.
2 dolari, 4 dolari, 6 dolari, puneți toți banii.
Vreau să vă văd lefteri.
- Vrei să joci? - Nu.
Primăria din Carthage
- Kevin, cât grâu ai săptămâna asta? - 118 tone.
Am ajuns la 118.
O să rămânem la 118, asta e cifra noastră.
Avem 9 tone.
Avem 9 tone de care trebuie să scăpăm.
Să facem asta după prânz, înainte de a ne apuca de altceva.
Putem face provizii de 500 de dolari...
Ce părere ai de asta?
Îmi place.
Nu cred că reușește.
Există prin apropiere o librărie
de unde să iau cărți despre vânătoare și conservare?
Despre vânătoare și conservarea cărnii,
afumare și tot ce-o mai fi,
poți vorbi cu Kevin.
Îți place să stai în aer liber. De ce te fascinează astea?
Mă duc în Alaska.
În statul Alaska sau în orașul Alaska?
Acum au și magazine în Alaska.
Au magazine în orașul Alaska, nu în statul Alaska.
Nu. În Alaska.
Mă duc acolo.
Singur.
Fără ceas, fără hartă, fără topor, fără nimic.
Mă duc să stau acolo, în sălbăticie.
Munți mari, râuri, cer, vânat.
Să stau în sălbăticie.
- În sălbăticie. - Da.
- Pur și simplu...
Ce faci când ajungi acolo?
Acum ești în sălbăticie, ce faci?
Trăiești, pur și simplu.
Ești acolo, în acel moment special, într-un loc special.
Da.
La întoarcere poate că scriu o carte despre călătoriile mele.
De ce nu?
Despre evadarea din societatea asta bolnavă.
- Societate! - Societate!
Societate, știi tu!
Știi ce nu înțeleg?
Nu înțeleg de ce oamenii
sunt așa de răi unii cu alții, atât de des.
Nu are logică. Se judecă.
Se controlează. Toată gama.
- E doar... - Despre ce "oameni" vorbim?
Părinți, ipocriți,
politicieni, ticăloși.
E o greșeală.
E o greșeală să te bagi în chestiile astea.
Alex, ești un tânăr de treabă.
Să-ți spun ceva.
Ești tânăr. Nu poți fi furios toată viața!
- Ar trebui să... - Wayne, ce tot spui?
- Ce? - Adică...
Vorbeam despre furie.
Despre încercarea de a jongla cu furia.
Cine ești tu ca să-i dai sfaturi?
Cine sunt eu ca să dau sfaturi?
- Da. - Încântat de cunoștință.
- Eu sunt domnul Fericit. - Domnul Fericit.
Domnul Fericit dă, uneori, sfaturi.
- Alex, te rog. - Scuză-mă.
Uneori, domnul Fericit... De fapt e mereu fericit.
Dar știți când e cel mai fericit?
- Nu e mereu fericit. - Dar când e?
O să-mi spui? Haide!
O să-ți spun.
- Acum... - Așază-te înainte să te rănești.
Ar trebui să te gândești
la ce s-a întâmplat în anii '40 la Roswell.
Dintr-o verificare a formularelor de taxe s-a văzut
că Chris își donase banii unei organizații caritabile.
Atunci mama și tata s-au "mobilizat", cum zicea tata.
Au angajat un detectiv particular și au anunțat poliția din toată țara,
fiindcă voiau să dea de el.
Eu am dedus că stătea cu țiganii, cât mai departe de lege.
Asta e oferta gratis de instalații de satelit.
Tu ai zis asta, Alex, nu eu.
O să-ți trebuiască ceva. Ce fel de armă ai?
O să-mi iau probabil o armă de calibrul 22.
Bine.
După ce ai prins vânatul, timpul e important.
Mai întâi trebuie să te asiguri
că ai curățat bine carnea.
Nu ai mult timp să faci asta, maxim o oră sau două.
Depinde de vreme. Dacă e cald, ai și mai puțin timp la dispoziție.
Să ai grijă să nu se așeze muștele pe carne.
Dacă muștele depun larve și viermi,
chestiile alea târâtoare, e prea târziu.
SE SCOT INTESTINELE, FICATUL, RINICHII, INIMA
M-ați prins.
L-am avertizat pe Wayne despre cutiuțele negre.
Domnule Westerberg, Scott Baker, FBI. Cred că știți de ce am venit.
- Impresionantă desfășurare de forțe. - Da.
Ați putea să-mi închideți fermoarul? Mulțumesc.
- Să mergem. - Îmi pare rău.
Trebuie să închidem o vreme.
Alex, poți să vii înapoi oricând, să muncești la mine.
Cecurile voastre sunt la Gil. N-o să lipsesc prea mult.
Alex, ține minte, du-te în Alaska la primăvară. Acum ia-o spre sud.
În anul când Chris a absolvit liceul,
și-a cumpărat un Datsun vechi și a umblat cu el prin țară.
A lipsit aproape toată vara.
Vino. Se uită vecinii.
Poți să-l speli?
Când am auzit că a venit, m-am dus în camera lui, să vorbim.
În California trecuse pe la niște vechi prieteni de familie.
A aflat că povestea despre cum s-au îndrăgostit și s-au căsătorit părinții
era o minciună calculată care ascundea un adevăr urât.
Când s-au întâlnit, tata era însurat.
După ce s-a născut Chris,
tata a avut alt copil cu prima lui soție, Marcia,
cu care încă mai era căsătorit legal.
Acest lucru făcea din mine și din Chris copii nelegitimi.
Aroganța tatei îl făcea să uite suferința cauzată.
Iar mama, rușinată și stânjenită de faptul că îi era amantă,
a devenit complicea lui la minciună.
SKI NAUTIC
Fragilitatea cristalului nu e o slăbiciune, ci o finețe.
Părinții mei înțelegeau că trebuie să ai grijă de un pahar de cristal,
dacă nu vrei să se spargă.
Dar, când era vorba de fratele meu, nu știau sau nu le păsa
că acțiunile lor secrete
provocau o disperare care urma să-i facă și pe ei să sufere.
Căsătoria lor falsă și faptul că tata nega existenta celuilalt fiu
însemnau, pentru Chris, uciderea adevărului în fiecare zi.
Simțea că întreaga lui viață o ia într-o altă direcție, ca un râu
care-și schimbă brusc direcția și începe să curgă la deal.
Aceste revelații l-au lovit pe Chris în identitatea sa.
Întreaga lui copilărie devenise o ficțiune.
Chris nu le-a zis niciodată că știa
și m-a pus și pe mine să promit că o să tac.
Nu-mi permit patru. Cine o plătește pe a patra?
Bryan nu-și permite patru. Contează?
Cu ce te pot ajuta?
Dacă aș vrea să mă duc cu barca în jos, pe râu,
de unde ar fi mai bine să pornesc?
Stai puțin.
"Să pornești"? Câtă experiență ai?
- Nu prea multă. - Dar ai? Ai permis?
Permis? Pentru ce?
Nu poți să pleci cu barca pe râu fără permis.
Dacă vrei, poți să faci cerere aici, să capeți experiență,
iar eu te trec pe lista de așteptare.
Nu, am pe cineva aici. Găsim noi o soluție.
Există o listă de așteptare ca să pleci cu barca?
Exact.
- O să fie... - Cât trebuie să aștept?
Da, stai puțin.
Ori vom fi eu cu tine,
ori eu cu tine și cu ea.
Următoarea disponibilă e pe 17 mai 2003.
S-a făcut. Noi trei.
Doisprezece ani?
- Ce anume? - Doisprezece ani?
Ca să te duci cu barca pe râu.
Te sun eu.
Poți face asta
sau poți face o călătorie organizată, cu un ghid autorizat.
Poate renunță cineva în ultima clipă,
dar o să te coste 2.000 de dolari.
Mulțumesc mult.
Casca!
Sunt Supertramp!
"Dacă admitem că viața omului poate fi condusă de reguli,
"posibilitatea vieții e distrusă."
Bună!
Bună.
Vino la noi.
Avem crenvurști.
- Sunt Mads. - Mads?
- Mads. Bună. - Mads.
- Alex. - Bună, Alex.
Eu sunt Sonja.
Bună, Alex.
Noi suntem din Copenhaga, iar tu, de la cataracte.
Așa e.
- Ești nebun! - Dumnezeule!
Sonja, nu sta lângă el! E nebun!
Îți pregătesc un crenvurșt. O clipă.
Îmi place la nebunie. Ție nu?
Asta e natura.
Încotro te îndrepți?
- Încă nu m-am hotărât. - Serios?
Nouă ne place aici. Ne bucurăm că te-am întâlnit.
Ne pare bine.
Am fost la Los Angeles, apoi la Las Vegas.
E foarte frumos la Las Vegas. Universul e foarte bun.
- Universul e foarte bun. - Înțelegi ce spun?
- Da. - Întregul univers.
Doar locul acela. Se referă la oraș. Engleza ei nu e prea bună.
Apoi am venit aici. Nu-mi pasă că e cam prostuță, mie îmi place.
Știi că de aici te poți duce până în Mexic?
- Da? - Da.
Poți lua caiacul și poți merge
până la barajul Hoover, treci dincolo,
iar de acolo cobori pe râu până în Mexic.
- Serios? - Da.
Haide!
Uneori e tare înceată.
- Uite harta. - Dar îmi place de ea.
- Aici. Barajul Hoover. - Bine.
Vreo 330 de kilometri.
- Mile? - Da, vreo 200 de mile.
- Două sute de mile. - Două sute de mile, da.
Oare aș putea coborî cu barca
până în Golful California?
Da, se poate. Vin și eu cu tine.
Vin cu tine. O lăsăm pe Sonja aici și luăm caiacul.
Nu. Ne ducem până în Mexic.
În inima fiecărui bărbat există o amantă mexicană.
Of.
Trebuie să plec, îmi pare rău.
- Ce se petrece? - De ce?
Mă urmărește patrula râului. N-ar trebui să fiu aici.
Trebuie să ai un permis
din partea guvernului ca să poți sta aici, iar eu nu-l am.
Dacă vedeți pe cineva, vreun paznic,
să le spuneți că nu m-ați văzut.
Bine.
Îmi pare rău. Aș fi vrut să rămân.
Ai grijă de tine.
- Bine. Ai grijă, Mads. - Mi-a părut bine.
- Pa, Alex. - Aș vrea să pot rămâne.
Salută Mexicul din partea mea.
Pa, Alex!
Peste vreo două luni era Crăciunul,
iar ultimele vești despre el fuseseră despre găsirea mașinii.
M-am trezit acum câteva zile și, pentru prima oară, m-a deranjat
faptul că nici eu nu primisem vești de la el, nu doar părinții.
Scumpo?
Eu sunt. Iartă-mă. Tot ce s-a întâmplat a fost din vina mea.
Mai dă-mi o șansă.
Te rog... Haide! Fă asta pentru mine.
Te rog. Acum îmi cere să mai pun o fisă,
iar eu n-am bani, te rog, grăbește-te.
Nu-mi întrerupe convorbirea!
Ia fisa asta!
Mulțumesc.
Am avut noroc și am făcut rost de o fisă,
așa că mai putem vorbi.
Am fisa, hai să... Nu, nu!
Mă întrebam de ce nu sună, aș fi putut răspunde eu.
Ar fi putut închide dacă răspundea altcineva.
De ce nu-mi trimitea o scrisoare printr-un prieten?
Eram puțin jignită,
dar îmi ziceam că e bine așa.
Știa că îl iubesc suficient încât să suport nesiguranța.
Asta m-a ajutat să-mi amintesc că el era mânat nu doar de revoltă,
nu doar de furie.
Chris fusese mereu motivat, fusese mereu un aventurier.
INTRAȚI ÎN DEFILEUL TOPOCK
REZERVAȚIA NATURALĂ HAVASU
Când avea patru ani,
s-a dus la șase străzi depărtare de casă, la ora 3:00.
L-au găsit în bucătăria unui vecin,
cățărat pe un scaun, căutând dulciuri într-un sertar.
Sertarul pe care-l deschide acum conține probabil ceva foarte dulce.
WAYNE,
NU-MI PLACE SĂ ȘTIU CĂ UN SĂLBATIC CA TINE E ÎN CUȘCĂ.
E UȘOR SĂ FIU VAGABOND CU BANII DE LA TINE.
ERA MAI PALPITANT CÂND ERAM LEFTER.
AM HOTĂRÂT CĂ AȘA O SĂ TRĂIESC O VREME.
NU POT RENUNȚA LA LIBERTATE ȘI LA FRUMUSEȚEA SIMPLĂ...
Marea lui Cortez 2 decembrie 1990
- Ai stat într-o peșteră 36 de zile? - Da.
Și cum ai intrat în Mexic?
Prin canalul de la barajul Morelos.
Râul seacă repede acolo, nu?
Devine un labirint de canale de irigații din cauza barajelor noastre din nord.
Mi-am dus caiacul în deșert și m-am dus în Golfo.
După câteva săptămâni a fost o furtună de nisip și mi-a luat caiacul.
Așa că m-am întors în nord pe jos.
Nu poți traversa granița fără acte.
- E clar? - Da.
Am mâncat destul nisip cât să mă întorc în oraș.
Bine. Stai așa, vin imediat.
Unii ar putea întreba: "De ce să acționăm acum? Să mai așteptăm."
Răspunsul e clar. Lumea nu mai putea aștepta.
Știți cât e ceasul?
- Ceasul? - Da.
Sigur.
Bine.
MISIUNEA DIN LOS ANGELES
Pe față și pe verso.
Nu mai am mape, ia una de la ceilalți.
- Următorul. - Bună.
Îmi puteți spune cum pot obține acte?
- Ți-ai pierdut actele? - Da.
N-ai un certificat de naștere? Nimic?
E grav.
Bine, trebuie să te adresezi la Departamentul de permise auto.
Deschid mâine dimineață. Cel mai apropiat e la Montebello,
iar noi îți putem da un bilet de autobuz gratis.
Să vii aici când vrei biletul.
- Bine. - Cum te numești?
- Alexander Supertramp. - Cum?
- Alexander Supertramp. - Supertramp. Serios?
Da.
Bine, te caut, Supertramp. Am ceva pentru tine.
- Poftim, Supertramp. - Mulțumesc mult.
Bine.
- Încă ceva. - Da.
Aveți și un pat pentru mine? Îmi pare rău...
Sigur, am și un pat. Semnează aici.
Completează asta și ți-l dau imediat. Acum...
- Ce se petrece acolo? - Gata. Scuze.
- Fii drăguț, colaborează. - Da. Mulțumesc, doamnă.
Supertramp, zici?
Știi cum se face.
Mișcă!
Mulțumesc, dar nu-mi mai trebuie patul.
Pleci așa de repede? Supertramp!
Capitolul 3: MATURITATEA
Arată-mi fața. Eu nu uit niciodată o față.
Dacă te mai văd vreodată, nu te arestez, ci te omor.
Asta e o cale ferată,
iar noi facem tot ce trebuie
ca să-i împiedicăm pe pomanagii să profite.
Am înțeles.
Ai acte?
- Nu. - Sigur că nu.
E ultima oară.
Liber.
Bravo.
Da! Despre asta vorbeam! În sfârșit!
Autobuzul magic - Săptămâna a 7-a
Pentru mine e un mister
Avem o lăcomie Pe care am acceptat-o
Crezi că îți trebuie mai mult decât ai
Și nu vei fi liber decât când vei avea tot
Societate, ești o rasă nebună
Sper că nu te simți singură fără mine
Când vrei mai mult decât ai Ți se pare că ai nevoie
Iar când gândești mai mult decât vrei Îți sângerează gândurile
ORGANIZARE
Cred că-mi trebuie o casă mai mare
CARTOGRAFIERE
RÂU LAT
Atunci când ai mai mult decât crezi
Îți trebuie mai mult spațiu
Societate, ești o rasă nebună
Sper că nu te simți singură fără mine
CERCETEZ REȚEAUA DE CĂRĂRI ALE VÂNĂTORILOR
Societate, ești chiar nebună
Sper că nu te simți singură fără mine
Sfântul Moise Stație de spălare
Mulțumesc mult.
În scrisorile pe care Chris mi le-a scris din colegiu,
era clar că problemele lui cu mama și tata continuau.
Spunea că sunt singura persoană din lume
care ar fi putut înțelege ce avea el de spus.
Cu banii cui cumperi toate cadourile astea?
Muncesc. Dar nu vorbesc, fiindcă
te porți ca un mahăr care flirtează cu toți.
Mă ocup de relații, ca să meargă afacerea!
Nu-ți pasă deloc ce fac eu!
Nu vreau să mai vorbim despre asta.
Nu mă lăsa așa, muiere!
Copii! Uitați-vă ce-mi face tata!
Pentru numele lui Dumnezeu, uitați-vă ce mă face mama să fac!
Să te ia naiba! Te urăsc!
N-o să mai fie nicio petrecere. Anulez Crăciunul.
Anulezi Crăciunul? Cine te crezi? Dumnezeu?
Așa e! Sunt Dumnezeu!
Ba nu ești Dumnezeu. Nu poți anula Crăciunul.
E o tâmpenie!
CHEMAREA SĂLBĂTICIEI
SINGUR
ÎN SĂLBĂTICIE ALEXANDER
CARTOFII PRĂJIȚI POT FI ARUNCAȚI
Sunt 10 oameni la coadă!
Alex, nu vreau să te cert pentru toate. Te descurci de minune.
Vreau să te îmboldesc, vrem să te ajutăm să ajungi în Alaska,
dar trebuie să începi să porți șosete.
Trecuse aproape un an de la dispariția lui Chris,
iar mânia, disperarea,
vina părinților mei începeau să facă loc durerii.
Durerea părea să-i apropie.
Chiar și fețele li se schimbaseră.
Ea crede că-l vede pe Chris,
pe fiul ei, ori de câte ori trece pe lângă un tânăr care e singur.
Mă tem pentru mama din ea.
Instincte care par să simtă amenințarea unei pierderi atât de mari
și irevocabile, încât mintea se opune.
Eu încep să mă întreb dacă mai pot înțelege ceea ce spune Chris,
dar apoi îmi revin și îmi amintesc
că aceștia nu sunt părinții cu care a crescut el,
ci niște oameni îmblânziți de reflecția forțată care vine o dată cu pierderea.
Dar tot ce spune Chris trebuie spus.
Și am încredere în el că tot ce face trebuie făcut.
Asta e viața noastră.
Vânat foarte mare.
Așa.
La naiba!
Dă-te!
"Tată, pot să aprind eu grătarul de data asta?"
"Fiule, poți să aduci bricheta."
"Te rog, tată."
"De ce nu, Walt? Nu e o idee rea..."
"Gura, Carine!"
"Nu, Billie. Ți-am spus o dată. Nu mă face să repet. Bine?
"Bine?
"M-ai auzit, muiere?
"M-ai auzit, muiere?"
"Iartă-mă, Walt."
La naiba!
Nu! Fir-ar să fie!
La naiba!
ARE DEJA VIERMI! AFUMATUL NU PARE SĂ FIE EFICIENT,
E UN DEZASTRU. MAI BINE NU ÎMPUȘCAM ELANUL.
UNA DINTRE CELE MAI MARI TRAGEDII DIN VIAȚA MEA.
"Se simțea clar prezența unei forțe ostile omului.
"Era un loc al păgânismului și al ritualurilor superstițioase,
"locuit de oameni care erau mai apropiați de pietre
"și de animalele sălbatice decât noi."
Capitolul 4: FAMILIA
Sunni.
Sunni, vino aici!
Nu!
18 decembrie 1991 Cu 4 luni înainte de autobuz
SLAB CITY BINE AȚI VENIT
Acum sunt concentrat pe Alaska.
- Da. - Alaska.
Așa! Aplauze pentru Cain Nebunul!
Aplauze pentru Tracy T din Slab City!
Bună. Mă numesc Tracy.
- Tracy! - Da!
Jack London e cel mai tare.
Cât rămâi la noi?
Aștept un cec de la ultima slujbă,
care va ajunge la Salton City după Crăciun.
Trebuie să încep să mă pregătesc pentru Alaska.
Spre apusul soarelui îmi încep programul de gimnastică suedeză.
După ce vine cecul, voi încerca
să găsesc niște munți pe care să mă cațăr până la primăvară.
Trebuie să văd cât timp îmi ajung banii.
Mai am multe de cumpărat până la primăvară.
Poate că mă voi angaja din nou sau poate că nu e nevoie.
Am vrea să-ți dăm ceva pentru zilele când ai stat la tarabă.
Nu iau bani de la tine, Rainey.
A fost minunat să vă întâlnesc.
Voi doi păreți să o duceți bine.
- O ducem bine. - Da?
O ducem foarte bine.
Apropo de asta, nu crezi
că ar trebui să fii prezentat micuței noastre Joni Mitchell?
Eu...
- Bună. - Bună.
Tu vinzi cărțile astea?
Eu. Adică noi.
Adică el.
Îmi place să citesc.
- Serios? - Da.
E bine.
Te-am auzit cântând aseară.
- Sunt groaznică. - Ba nu. Cânți frumos.
Mulțumesc.
Voiam să mă duc până la Muntele Mântuirii.
- Vrei să vii și tu? - Bine.
DUMNEZEU E IUBIRE
IISUS TE IUBEȘTE MÂNTUIRE
- Bună. - Bună. Alex.
Hai să vă arăt ce e pe aici. Sunt aici de prin 1984.
Mulți turiști vin aici
și se uită la portiera de colo. Le place.
Am găsit și alte portiere și le-am fixat acolo cu șuruburi.
De unde ai luat stâlpii de telefon?
Mulți oameni din vale mă iubesc.
Cred că acum toată lumea mă iubește.
Și vreau să am înțelepciunea de a răspunde iubirii lor.
Despre asta e vorba. Asta mă emoționează.
Deci tu chiar crezi în dragoste.
Desigur.
Există o poveste de dragoste zguduitoare pentru toată lumea.
Și anume, că Dumnezeu ne iubește foarte mult.
Asta îți răspunde la întrebare?
- Da. - Bine.
Îmi place aici. Cred că libertatea din acest loc e minunată.
N-aș pleca de aici nici pentru 10.000.000 de dolari, dacă n-aș fi obligat.
Sunt mulțumit aici, în deșert, și locuiesc unde vreau să locuiesc.
Cred că binele îți aduce lucruri și mai bune. Iar rezervoarele acelea mari
cred că erau canalizarea bazei navale, în al doilea război mondial.
Dacă vreți, puteți să vă puneți mâinile aici.
O să fac și eu la fel, o să fie distractiv.
Bravo!
Vă puteți șterge mâinile de cămașa mea, dacă vreți.
Începe să mi se facă foame.
Aveam doar cu doi ani mai mult ca Tracy când am rămas însărcinată.
- Da? - Da.
Credeam că eu și soțul meu vom aduce pe Pământ pace,
copilași și dragoste și că vom rămâne mereu împreună,
dar n-a ieșit cum am vrut.
M-a părăsit.
Așa că eu...
Oricum,
l-am crescut pe Reno singură. Reno e fiul meu.
Apoi l-am întâlnit pe Rainey.
Era foarte frumos. O vreme a mers bine.
Reno era deja adolescent
și a plecat, ca să devină bărbat.
Nu mai știu nimic de el, de doi ani.
Nici nu știu pe unde o fi.
Sper să-l cunosc cândva.
Părinții tăi știu unde ești?
Cina e gata, dacă vă e foame.
Da, ne e foame.
O să fie bine.
Vrei să vii să mănânci?
Sau hai să stăm aici. Rămân cu tine toată noaptea.
Să mergem.
Haide, s-a făcut frig.
Fii atent. Tawdry? Denise, cred că e foarte bună pentru tine.
Fata asta e așa de hămesită, că ar sări și în vârful unui par.
Și apari tu, marele călugăr obsedat de gimnastică.
- Jan ți-a spus despre Reno? - Da.
Copiii pot fi foarte duri cu părinții lor.
Tu ai de gând să-i revezi pe ai tăi?
Am de gând să fac un singur lucru, Rainey.
Să te duci în Alaska?
Alaska.
Bună!
- Crăciun fericit! - Intră.
Părinții mei s-au dus în oraș.
Nu.
Ba da. S-au dus s-o sune pe bunica de Crăciun.
Ziceam că nu putem face asta.
De ce nu?
Câți ani ai?
Optsprezece.
Șaptesprezece.
În ce an te-ai născut?
Bine, am 16 ani.
Vrei să facem ceva împreună?
Poți trimite poșta pe adresa asta, din Dakota de Sud.
Nu știu când o s-o primesc, dar o s-o primesc.
Ești magică.
- Da? - Da.
Și ține minte,
dacă vrei ceva în viață, du-te după el.
- Ai grijă de tine, puștiule. - Și tu.
- Hotărâre de anul nou? - O să ne ocupăm de asta.
Ia-ți rucsacul și cară-te de aici.
Nu cred că aș suporta o îmbrățișare.
Hei!
Pa!
Trecuse un an și jumătate din ceea ce tata numea "stop-cadru".
Autobuzul magic - Săptămâna a 9-a
Durerea dispariției lui Chris pusese cu totul stăpânire pe mine.
"Am trecut prin multe
"și cred că am descoperit ce-ți trebuie pentru a fi fericit."
Fericirea familiei
"O viață izolată, la țară,
"cu posibilitatea de a fi folositor oamenilor obișnuiți să facă binele,
"oamenii"
"dar care nu-s obișnuiți să le fie făcut lor.
"O muncă despre care crezi că e utilă.
"Apoi odihna, natura, cărțile, muzica,
"dragostea pentru aproapele.
"Asta cred eu că e fericirea.
"Apoi, pe deasupra, tu ca tovarășă de viață
"și, poate, niște copii.
"Ce-și poate dori mai mult un bărbat?"
Vine dimineața, iar eu simt
Că nimic nu mai poate fi ascuns
Mă mișc pe o scenă ireală
Dar inima mea nu va fi nicicând departe
Sunt sigur, ca de respirația mea, Sunt sigur, ca de tristețea mea
Voi păstra această înțelepciune
Plec de aici crezând Mai mult ca înainte
Și există un motiv pentru care
Mă voi întoarce
Mă plimb prin emisferă
Și aș vrea să dispar
Am fost rănit Am fost vindecat
Pentru aterizare
Am primit aprobare
Sunt sigur, ca de respirația mea, Sunt sigur, ca de tristețea mea
Voi păstra această înțelepciune
Plec de aici crezând Mai mult ca înainte
Că dragostea nu are limite
DEZASTRU! NU POT TRAVERSA RÂUL!
A PLOUAT - MĂ SIMT SINGUR
MĂ TEM
Lacul Salton PARCARE RULOTE
Salton City, California
MAGAZINUL WEST SHORES
Capitolul final: ATINGEREA ÎNȚELEPCIUNII
Unde e tabăra ta?
Imediat după izvorul termal Oh-My-God.
Locuiesc aici de șase ani
și n-am auzit de niciun loc cu numele ăsta.
- Arată-mi cum se ajunge acolo. - Da.
- Ron Franz. - Alex.
Alex? De unde ești?
- Virginia de Vest. - Bine, Alex din Virginia de Vest.
Izvorul termal Oh-My-God - Deșertul Anza Borrego - 12 ianuarie 1992
E grozav aici!
Nu...
Nu te deranjează fumătorii de marijuana și nudiștii de colo?
Nu, în general își văd de ale lor.
Îmi pari un tânăr inteligent. Greșesc cumva?
Cred că am capul pe umeri.
Asta voiam să spun.
De când ești aici?
- De vreo două săptămâni. - Și înainte de asta?
Prin multe locuri. Am umblat mult.
- Câți ani ai? - Douăzeci și trei.
Douăzeci și trei!
Nu crezi că ar trebui să te ocupi de educația ta?
Să-ți iei o slujbă? Să faci ceva cu viața ta?
Domnule Franz,
consider carierele o invenție a secolului XX și nu vreau așa ceva.
Nu vă faceți griji pentru mine. Am absolvit colegiul.
Nu sunt un sărăntoc. Așa am ales eu să trăiesc.
- În mizerie? - Da, în mizerie.
- Unde e familia ta? - Nu mai am așa ceva.
Ce păcat!
Domnule Franz, vreau să vă arăt ceva.
Veniți.
E puțin prea abrupt pentru mine. E prea înalt.
Bine,
dar chiar și de la jumătate e o priveliște magnifică, nu?
De sus se vede până la Lacul Salton.
Se vede Lacul Salton de sus?
Da.
Dumnezeule!
- Nu vreți să urcați? - Nu fac eu așa ceva.
Mi-am petrecut viața în armată.
În ajunul Anului Nou 1957, eram staționat în Okinawa.
Soția și fiul meu erau aici, în SUA, mergeau cu mașina,
iar cineva care băuse prea mult a dat peste ei.
I-a omorât pe amândoi.
Ți s-ar putea părea că ultimul lucru pe care l-aș face
ar fi să mă apuc de băut.
Dar în acel moment mi s-a părut unica soluție.
Trăgeam zdravăn la măsea!
Curând, mi-am dat seama
că nu făceam niciun bine soției și fiului jelindu-i cu sticla.
Am făcut un efort și m-am lăsat de băut
imediat.
De atunci, asta e viața mea.
Ați călătorit vreodată, domnule Franz?
Nu, nu mă pot îndepărta de pielea mea.
Gravez pe piele. Am un mic atelier în garaj.
Cu asta și cu pensia o duc destul de bine.
Dar când îmi spun că m-aș putea duce undeva,
rămân în urmă cu ordinele și nu mai pot.
Când terminăm de mâncat, aș vrea să vă văd atelierul.
- Da? - Sigur.
Speram să spui asta.
- E uimitor de maleabilă. - Da.
Când pielea e umedă poți...
- E ca untul. - Da.
E uimitor. Iar când se întărește, așa rămâne.
Îi dai una cu ciocanul. O pocnești.
Am fost în Dakota de Sud. Am lucrat la un siloz
pentru un tip, Wayne. Era băiat de treabă.
Am coborât pe râul Colorado,
până la Marele Canion, pe la cataracte.
Cred că a fost lucrul cel mai înfricoșător pe care l-am făcut vreodată.
Am coborât pe râu până în Mexic, la Golfo, și n-am mai putut pleca.
Muntele Mântuirii. Slab City.
De la ce vine "N"?
Nord.
Alaska?
De ce anume fugi?
Aș putea să întreb și eu același lucru.
Doar că eu știu răspunsul!
Așa?
Da, domnule Franz! Trebuie să plecați iar în lume!
Să plecați din casa asta singuratică, din atelierul ăsta mic.
Să o porniți din nou la drum! Serios!
O să trăiești mult, Ron!
Ar trebui să-ți schimbi radical modul de viață.
Nucleul spiritului unei persoane provine din experiențele noi.
Iar tu ești un bătrân încăpățânat care a înțepenit stând așezat.
- Am înțepenit stând așezat? - Da.
Îți arăt eu înțepenit!
"Bătrân încăpățânat."
Îți arăt eu ție!
Haide.
Sunt înțepenit?
Vino, bătrâne. Să urcăm.
Sunt înțepenit.
Vino! Haide!
Te descurci bine!
- Așa, Ron! - Da!
Mai vede cineva asta? Doamne, ne privești?
Da.
- Te simți bine? - Prostănacule.
O să-mi fie dor de tine când pleci.
Și mie o să-mi fie dor de tine, Ron. Dar greșești dacă-ți închipui
că bucuria vieții sunt relațiile inter-personale.
Dumnezeu a pus bucuria peste tot, în jurul nostru.
Este în tot ceea ce trăim.
Oamenii trebuie să se uite altfel la aceste lucruri.
O să țin minte asta.
Serios, o să țin minte.
Zău.
Voiam să-ți spun ceva.
Din frânturile de informații,
din ce mi-ai spus tu despre mama și tata.
Știu că ai probleme și cu biserica.
Dar există ceva mai mare ce putem aprecia cu toții
și văd că nu te deranjează să-l numești Dumnezeu.
Dar, când ierți,
iubești.
Și, când iubești,
lumina lui Dumnezeu se revarsă asupra ta.
- Sfinte Sisoe! - Ți-am zis să ai grijă cum vorbești.
Ți-am zis!
Unde sunt animalele alea nenorocite? Mi-e foame!
"Timp de o clipă redescoperise scopul vieții ei.
"Era pe pământ ca să înțeleagă ce însemna emoția sa sălbatică
"și ca să spună fiecărui lucru pe nume."
"Să-i spună pe nume."
Ce e asta? Cum se cheamă?
Este Viburnum edule.
Hedysarum alpinum.
Hedysarum alpinum e rădăcină de cartof sălbatic.
Epilobium angustifolium. Pufuliță.
RĂDĂCINĂ DE CARTOF SĂLBATIC
Ghidul plantelor din Tanaina
Mazăre dulce sălbatică - Necomestibilă
Cartof sălbatic - Morcov de Alaska Comestibil
otrăvitor
nervuri laterale
simptomele ingestiei includ
paralizie, inhibarea digestiei și greață.
Plantele seamănă între ele
Dacă nu este tratat, duce la înfometare
și la moarte.
La naiba!
ZIUA 100! AM REUȘIT!
DAR NICIODATĂ N-AM FOST MAI SLĂBIT.
AM DEVENIT UN PRIZONIER AL SĂLBĂTICIEI.
22 martie 1992
Bună.
De ce ești treaz? E 3:30 dimineața.
Am auzit că te-ai ridicat de pe canapea acum jumătate de oră.
Am presimțit că n-ai venit aici pentru micul dejun.
Te duc undeva la 160 de kilometri, de unde să poți lua un tren,
un avion sau autostopul, ca să nu rămâi blocat în deșertul ăsta.
Te-aș duce până în Alaska, dacă n-ar fi slujbă la 8:00.
- Ron, nu trebuie să faci asta. - Dar vreau s-o fac.
Să te ajut să pornești în aventură.
- În marea mea... - Da.
În marea ta aventură în Alaska.
Poftim o macetă.
Undiță telescopică și alte câteva chestii pentru tine.
- Ron... - Ia-le.
Mă îmbrac și ne vedem la mașină.
Prietene...
Da.
Mi-a venit o idee.
Mama a fost singură la părinți,
la fel și tata,
iar eu am fost tot singur la părinți.
Când mor eu, mi se termină stirpea.
Familia mea se termină.
Ce-ar fi să te adopt pe tine?
Ți-aș putea fi bunic.
Ron,
nu putem vorbi despre asta când mă întorc din Alaska?
E bine așa?
Da, e bine.
Bine, Ron.
Mulțumesc.
Cum ar suna vocea lui acum?
Despre ce mi-ar vorbi acum?
...nouă, zece.
Apoi am înțeles: Cuvintele din gândurile mele aveau tot mai puțin sens.
Chris își scria povestea lui
și trebuia să fie spusă de el.
FERICIREA
E REALĂ
DOAR CÂND
E ÎMPĂRTĂȘITĂ
AM AVUT O VIAȚĂ FERICITĂ ȘI ÎI MULȚUMESC DOMNULUI.
LA REVEDERE, DOMNUL SĂ VĂ BINECUVÂNTEZE!
"Să spună fiecărui lucru pe numele lui.
"Pe numele lui."
Și dacă aș zâmbi
și aș alerga în brațele voastre?
Ați vedea atunci
ceea ce văd eu acum?
În memoria lui Christopher Johnson McCandless
12 februarie 1968 - 18 august 1992
La 14 zile după moartea lui Chris, niște vânători de elani l-au găsit în autobuz.
(Acest autoportret a fost găsit în aparatul lui de fotografiat, nedevelopat.)
Pe 19 septembrie 1992,
Carine McCandless a zburat cu cenușa fratelui ei, din Alaska,
pe Coasta de Est. A luat-o cu ea, în avion
...în rucsac.
Realizatorii îi mulțumesc lui Jon Krakauer pentru îndrumare
și le mulțumesc lui Walt, Billie, Carine
și întregii familii McCandless pentru sprijinul
în realizarea acestui film.
Traducerea: Retail
Revizuire: muLineZu