Van valami öröm az úttalan erdőben,
Van valami gyönyör a magányos tópartban,
Van egy társadalom, hova senki be nem hatol
A parton, hol hangosan üvölt a tenger:
Nem vagyok kevésbé ember, de természet ezerszer... - Lord Byron
Anya!
Anya! Segíts!
Mi a baj?
Nem álmodtam, Walt. Nem képzelődtem.
Hallottam őt. Hallottam. Hallottam Chris-t.
- Hallottam őt! - Tudom.
Nem. Nem álmodtam, Walt.
De, az volt.
Pedig hallottam.
Alexander Supertramp (tramp=csavargó) 1992. április
Wayne,
Üdvözlet Fairbanksből!
Két napja érkeztem.
Yukon környékén nagyon nehéz a stoppolás,
de végül csak ideértem.
Vettem egy könyvet a helyi növény- és állatvilágról.
Felkészültem, és beszereztem mindent, amire szükségem lehet,
hogy pár hónapra elvonulhassak.
Meglehet, csak hosszú idő után térek vissza délre.
Azt akarom, hogy tudd, remek ember vagy.
Csak eddig tudlak hozni.
Oké. Köszönöm.
- Itt hagytad pár cuccodat. - Tartsd meg.
Ahogy gondolod.
Még egyszer kösz.
Hé, várj egy percet.
Tessék, fogd. Szárazon tartja a lábad.
Ha megúszod élve, hívj fel. A számom a csizmában van.
Kösz.
Most pedig elindulok
a vadonba.
ÚT A VADONBA
Helló!
Van itt valaki?
Úgy néz ki, nincs!
Két évig járja a földet.
Se telefon, se medence, se háziállat,
se cigi.
Teljes szabadság.
Egy kívülálló, esztétikus utazó,
kinek otthona az út.
"Hé, ide figyelj, öregember. Te csak ne analizálj itt engem, oké?
"Pofa be. Oda viszlek, ahova megyünk."
"És hova megyünk?"
"Mondtam már. Sehova!"
És most, két év hosszú kószálás után, eljött a végső, legnagyobb kaland.
A fokozódó küzdelem
az álnok lét ellen,
minek diadala a lélek forradalma.
Nem mérgezi többé a civilizáció, elmenekül,
és egyedül járja a vidéket, hogy végül
elvesszen a vadonban.
Alexander Supertramp 1992. május
Emory Egyetem, Atlanta, Georgia Két évvel a "Mágikus" busz előtt
...a kemény munka és sokrétű hozzájárulás közösségünkhöz, itt töltött idejük alatt,
üdvözlünk, és kínálunk nektek
nagy tapsot és gratulációt.
Látom őket, ahogy az egyetemük formális kapuja előtt álnak.
Látom apám, amint az okkel boltív alatt sétál,
a mozaikkövek vérvörösen csillognak mögötte.
Látom anyámat néhány könnyű könyvvel a csípőjénél,
ahogy a kis brikettekből épült oszlopnál áll, a kovácsoltvas kapu mellett,
ami még nyitva áll mögötte, kardvégei feketék a májusi levegőben.
Most diplomáznak.
Házasodni készülnek. Még gyerekek. Buták.
Csak annyit tudnak, hogy ártatlanok, senkinek nem ártanának.
Oda akarok menni hozzájuk, és szólni, "Álljatok meg, ne tegyétek.
Ő nem a megfelelő nő, Ő nem a megfelelő férfi.
"Olyan dolgokat tesztek majd, amikről azt hittétek, soha nem lennétek rá képesek.
"Gyerekeknek fogtok ártani.
"A szenvedés olyan módját élitek majd át, amiről még nem hallottatok.
"A halált kívánjátok majd."
Oda akarok menni hozzájuk a május végi nap alatt, és megmondani.
De nem teszem. Élni akarok.
Felveszem a női és férfi papír bábukat, és összeütöm őket,
a csípőjük mint két kovakő, ahogy szikrákat szórnak. Azt mondom,
"Tegyétek, amire készültök, és én majd elmesélem."
Itt vannak, Walt. Jó?
Ki írta ezt?
Hát, akár mi is írhattuk volna, nem?
Miért engedi, hogy Carine vezessen?
Rengeteg remek vers van benne.
Ezt meg kell beszélnem vele.
Ülj le.
Elnézést. A fiam elé megyek.
Ma diplomázott az Emory Egyetemen.
Majd én.
Szia Chris! Csak vártunk, és vártunk.
Halálra rémisztettél, ahogy felugrottál arra a pódiumra.
- Szia, apa. - Gratulálok, fiam.
- Nagy lépés ez. - Köszönöm, apa.
Neked nem lenne szabad Georgiában vezetned.
Miért? Van engedélyem.
Mert törvényellenes tanulói engedéllyel
másik államban vezetni. Ezért.
Ezt nem tudtam. Azt hittem, olyannal szabad, akinek van jogosítványa.
Nos, akkor...
- Ilyenek lesznek végig? - Nem.
Úgy látszik, ma mindenki ünnepel.
- Ugye ott maradnak? - Igen.
Azt hiszem, a jegyeim elég jók, hogy bekerüljek a Harvard Jogra.
Chris, ez csodálatos.
Ez már valami.
Mennyid van még az egyetemi alapban?
Pontosan 24 500 dollár és 68 cent.
Ez nagyon pontos.
El kellett mennem reggel a bankba.
Anyád és én örömmel hozzájárulunk a költségekhez.
Úgy van.
Még ki kell találnom, hogy mihez kezdek.
Sok mindent el kell még pakolnom és rendeznem itt.
Apád és én szeretnénk adni neked valamit.
Szeretnénk megszabadítani attól a tragacstól.
Milyen tragacstól?
Attól.
- Venni szeretnénk neked egy új autót. - Úgy bizony.
Egy új autót?
Minek kéne nekem új autó?
Jól megy a Datsun.
Azt hiszitek, nekem valami luxus hajó kell?
Aggódtok, hogy mit gondolnak a szomszédok?
Nem egy vadi új Cadillacet akarunk venni, Chris.
Csak egy szép új autót, amit biztonságos vezetni,
nem tudhatod, mikor robban fel ez a micsoda.
Felrobban. Felrobban? Megőrültetek? Ez egy remek autó.
Nincs szükségem újra. Nem akarok újat.
- Nem kell semmi. - Jól van.
- Csak ezek a dolgok, dolgok, dolgok. - Rendben.
- Semmi nem mehet könnyen. - Köszönöm.
- Én köszönöm. - Nem hiszem, hogy így értette.
Talán csak a régi kocsiját akarja. Nem olyan nagy ügy.
Köszönöm. De nem kell semmi.
Chris egy heves és szigorú morális kódhoz
mérte magát és a körülötte lévőket.
Viszlát, Chris!
Elindult az úton, ami kegyetlenül magányos is lehetett,
de társaságra lelt imádott könyvei karaktereiben,
olyan íróktól, mint Tolsztoj, Jack London és Thoreau.
Bármilyen alkalomra elő tudta hívni szavaikat,
és gyakran meg is tette.
Elfelejtettem megkérdezni, milyen idézetet választana a végzős ebédjére,
de volt egy sejtésem, ki lett volna a célpontja.
Elkerülhetetlen volt Chris menekülése.
És mikor megtette, akkor azt karakteres féktelenséggel tette.
1. Fejezet: A SZÜLETÉSEM
"Tagadhatatlan, hogy felvillanyoz minket a kötetlenség.
"A menekülésre gondolunk ilyenkor, menekülésre
"a történelemtől, az elnyomástól és a terhes kötelezettségektől.
"Korlátlan szabadság.
"És az út mindig nyugat felé vezet."
ÁRVÍZVESZÉLY
Kell egy név.
Alexander Supertramp 1990. július
Június végén
az egyetem elküldte a szüleinknek Chris bizonyítványát.
Majdnem minden ötös.
Ötös A Dél-Afrikai Társadalom Szegregációjából.
Ötös alá A Kortárs Afrika Politikájából és Afrikai Éhezésből.
És így tovább. Okos fiú a bátyám.
De július végére egy szót sem hallottunk felőle,
és a szüleink kezdtek nyugtalankodni.
Chris-nek soha nem volt telefonja,
szóval úgy gondolták, elutaznak Atlantába, és meglepik.
Mikor megérkeztek, látták, hogy a lakáson ott van a "Kiadó" felirat,
és a menedzser azt mondta, Chris már május végén kiköltözött.
Ó, igen. Már két hónapja elment.
Így amikor hazaértek,
oda kellett adnom nekik a leveleket, amiket Chris-nek küldtek a nyáron,
mert egy csomagban visszaküldték őket.
Chris elintézte, hogy a posta magánál tartsa augusztus 1-jéig,
így nyert egy kis időt.
Te tudtál erről?
Nekem nem mondott semmit.
Megértettem őt. Négy évet szentelt rá,
hogy teljesítse az abszurd és unalmas kötelességét, hogy diplomát szerezzen,
és most elszabadult ettől az elvont világtól,
képzelt biztonságtól, szülőktől és anyagiasságtól,
a dolgoktól, amik hátráltatták Christ létezésének igazi valójától.
Pacific Csúcs Útvonal Észak-Kalifornia, 1990. augusztus
Helló!
- Szevasz, öreg. A másik oldalt. Pattanj be. - Oké, remek.
Alig láttunk ez alatt az őrült kalap alatt.
Kicsit ragad az ajtó. Na tessék. Pattanj be.
Ő itt Rainey.
- Helló, Rainey. - Ja, Rainey vagyok.
- Én meg Jan. - Helló. Alex.
Kalapos Alex.
- Jól mondod.
Szóval mezítlábas vagy.
Mezítlábas?
Igen, mezítlábas csavargó. Azokat hívják így, akik talpalnak, gyalog járnak.
Gyakorlatilag mi kerekes csavargók vagyunk.
Mert nekünk van kocsink.
- Nem kell így ellöknöd. - Ugyan, kérlek.
Alexnek is lehetne kocsija, de ő úgy döntött, elégeti az összes pénzét.
És miért is csináltad?
Nincs szükségem pénzre. Megfontolttá teszi az embert.
Ugyan már, Alex. Egy kicsit annak kell lenni.
Mármint nagyon király az a könyved meg minden,
de nem függhetsz teljesen levelektől meg bogyóktól.
Nem tudom, hogy kell-e annál több.
Hol vannak a szüleid?
Élik az életüket valahol.
Szeretett gyereknek tűnsz. Légy tisztességes.
Tisztességes?
Tudod, hogy értem.
Thoreaut idézném.
"Szerelem, pénz, hit,
hírnév és tisztesség helyett
igazságot adjatok."
Chris-szel, amióta az eszünket tudjuk,
az otthonunkban naponta küzdelmek folytak.
Erőszak, aminek a tanúi kellett hogy legyünk. Nagyon valóságos volt.
De ugyanakkor olyan is, mint a színház.
Egyszerre osztották ránk a bíró és a vádlott szerepét.
Én ezt az emléktárgyat vettem, ezt a drága emléktárgyat.
Apa fiatal zseni volt,
akit a NASA beszervezett, hogy segítsen megtervezni az amerikai műhold rendszert
ami válasz lenne az orosz Szputnyikra.
Majd anyával később elindítottak egy tanácsadó céget,
ahol egyesítették anya ambíciózus találékonyságát
apa tudásának bőségével.
Ezt nézzétek.
De mire a vállalat megkereste az első millióját,
a karrierizmus és a pénz csak tovább mélyítette vakságukat.
Nagyon szépen köszönöm.
Emlékszem az első családi megbeszélésre,
hogy megvitassák velünk válási tervüket.
Azt akarták, válasszunk, melyikükkel akarunk élni.
Kisírtuk a szemünket.
Soha nem váltak el,
de a harcok és a találkák folytatódtak.
Nem kellett sok idő, míg Chris-szel teljesen elzárkóztunk.
Azt mondtuk, "Csak rajta."
"Váljatok el."
Jézus. Ha hozzád vágnék egy gyufát, egyszerre tudnék melegedni és vacsorázni.
Jan hova megy?
Nos, barátom,
nem túl rózsás a helyzet a hippi fronton.
Buzgómócsing gyerek vagy, nem igaz?
Kicsit.
Fura, hogy mennek a dolgok bizonyos időkben.
Sok-sok éve szeretem ezt a nőt, tesó.
De tudod, neki is megvan a múltja.
Eddig nem nagyon beszélt róla.
De mikor belédfutottunk tegnap,
ezekről a dolgokról, amikről eddig hallgatott,
előjöttek belőle, érted?
- Azt hiszem. - És mit hiszel?
Hát...
Egyesek úgy érzik, nem érdemlik meg a szeretetet.
Csak csendesen továbbállnak a semmibe,
és próbálják lezárni a múltat.
Nagyon éleslátó vagy. Jézusom!
- Ugye nem te vagy Jézus? - Pont te mondod?
Keresztül sétálsz a vízen, és visszahozod őt nekem, haver?
Nem. Félek a víztől.
Mindig is féltem.
De ezt egyszer úgyis le kell küzdenem, igaz? Szóval úszok egyet,
ha te cipeled vissza a tűzifát.
- Legyen, basszus. - Igen?
- Viszem én. - Oké.
"A tenger csak erős hullámokat kínál,
és néha az esélyt, hogy erősnek érezd magad.
Én nem tudok sokat a tengerről,
de azt tudom, hogy ez itt így van.
Azt is tudom, milyen fontos az életben,
nem feltétlenül erősnek lenni, csak azt érezni,
hogy legalább egyszer megmérettess,
hogy legalább egyszer a legősibb emberi körülmények között
szembenézz a vak és süket sziklával, egyedül
csak a saját kezed és eszed segítségével."
Nagy hullám jön!
Rainey, megfagyok!
Átölelnél?
A sereg ledúrta és otthagyta ezt a bázist ott lent,
és nem marad ott más, csak ezek a hatalmas rácsos beton alapok vagy kőtáblák.
- Öregem, te imádnád. - Tetszene.
- Ha még úton leszel. - Imádnád.
Sok utazó társunk.
Ott élnek szerényen, a nap alatt. Nincs annál jobb.
Jól hangzik.
Ha eljössz, csinálok neked egy normális kalapot.
- Igéred? - Istenre esküszöm.
Ó, bébi.
- Hagyd abba. Várj
Eloltom a villanyt.
KÖSZÖNÖM, JAN ÉS RAINEY
- Rá emlékeztetett... - Tudom.
2. Fejezet: IFJÚKOR
Nagyon jó vagy. Mármint
100 000-szer jobb vagy bármelyik almánál, amit eddig ettem.
Nem vagyok Superman, hanem Supertramp.
Te meg Szuperalma.
Olyan ízletes vagy. Annyira szerves és természetes.
A szemem almája vagy.
Szeptember elején
a szüleinket felhívták az Annandale-i rendőrségtől,
hogy értesítsék őket, Chris kocsiját
elhagyatottan találta meg az Arizoniai Autópálya Őrség.
Egy csapat virág-ritkaság kutató botlott bele a sivatagban.
Nem utalt rá semmilyen jel, hogy Chris még visszamenne érte.
De arra sem, hogy erőszak történt volna.
A rendőrök szerint Chris saját akaratából hagyta ott,
nem erőszakkal vették el tőle.
A kezdeti vígasz, amit ez anyának és apának adott, gyorsan
a felismerésre jutott, hogy Chris nem akarja, hogy megtalálják.
Mágikus Busz - Harmadik hét.
Erős vagy.
Bármire képes vagy. Bárhova eljuthatsz.
A pénz és a hatalom csak illúzió. Azok itt fent vannak.
Te is lehetsz itt.
Csak mi ketten.
Egy, kettő. Nem, nem.
Kettő,
három...
Ne ilyen szerényen. Menjél csak. Így jó.
- Ez a jó sebesség. - Oké.
Ha túl gyorsan mész, akkor nem szeded le mindet.
Ez az, egy vonalban, csak egyenesen, egyenesebben.
Látod, hogy megy? Kicsit egyenesebben. Kombájnvezető lettél.
Azta, milyen szép a táj!
De a búzán tartsd a szemed. Hogy azért arass is.
Itt megnézheted, hogy mennyi van, oké?
- Milyen érzés? - Nagyon jó.
Jól van, csak egyenesen. Isten áldjon.
Keress egy kis pénzt, barátom. Nemsokára találkozunk.
Oké.
Wayne. Hova mész?
Kevin, tudod, hogy szeretlek. Csak hülyéskedek. Ne már.
- Csak hülyéskedek. - Törődj a magad dolgával, Wayne!
- Most miért vagy ilyen ellenséges? - Nem is tudom.
Én veled vagyok. Egy oldalon állunk.
- Elegem van az ugratásokból. - Én veled vagyok, Kevin.
De ha puncit akarok, akkor engedd, hadd legyen az enyém.
- Valaki nagyon komoly. - Inkább kártyázzunk.
- Nem játszhatnánk? - Akkor gyerünk.
2, 4, 6 dollár, tegyétek be mindet.
Látni akarom, ahogy mindenki leég.
- Beszállsz? - Nem.
- Kevin, a héten mennyi? - 260.
260.
260-on maradunk, ennyit kérünk.
20 000 font.
20 000 font, amitől meg akarunk szabadulni.
El kéne intézni rögtön ebéd után, mielőtt visszamegyünk.
Lehetne 500 dollár tartalékot...
Na hogy tetszik?
Szeretem.
Nem hiszem, hogy megteheti.
Van errefelé egy könyvtár vagy könyvesbolt,
ahol kapok könyvet vadászatról meg tartósításról?
Bármi, amit tudni akarsz a vadászatról, a hús tartósításáról,
füstöléséről vagy akármiről,
azt Kevin elmondja. Ő az embered.
Szabadtéri csóka. Miért vonz ennyire a téma?
Megyek Alaszkába.
Alaszka, Alaszkába? Vagy Alaszka városba?
Mert ott vannak piacok.
A városban. Nem Alaszkában. A városban vannak.
Nem, öreg. Alaszka, Alaszkába.
Ott leszek kint, kint a semmiben, basszus.
Teljesen egyedül.
Se egy kurva óra, térkép, se kérdés, se semmi. Semmi.
Csak egyszerűen ott akarok lenni, a természet ölén.
Hatalmas hegyek, folyók, égbolt, vadállatok.
Ott a semmi közepén, tudod? A vadonban.
- A vadonban. - Csak vadon.
- Ez az.
És mit csinálsz, mikor ott vagy?
Ott vagy kint a vadonban, mit csinálsz ott tök egyedül?
Csak élsz, ember.
Csak élsz, abban a pillanatban, azon a különleges helyen és időben.
Igen.
Lehet, hogy mikor visszajövök, írok egy könyvet az utazásaimról.
Miért is ne?
Tudod, arról, milyen kijutni ebből a beteg társadalomból.
- Társadalomból! - Társadalom!
- Társadalom, ember! - Társadalom!
- Társadalom! Társadalom! - Társadalom!
A társadalomból, érted? Társadalom!
Mert tudod, mit nem értek?
Nem értem, hogy az emberek, az összes kurva ember
miért olyan szemét egymással, ilyen rohadt gyakran.
Nem tudom megérteni. Bírálat. Kontroll. Ez az egész hozzáállás.
- Egyszerűen... - Milyen "emberekről" beszélünk?
Tudod te azt, szülők, képmutatók,
politikusok, pöcsfejek.
Ez nagy hiba.
Hiba túlságosan belemászni ebbe az egészbe.
Alex, te pokoli jó srác vagy, pokolian jó.
De ezt megígérhetem.
Rohadt fiatal vagy! Nem zsonglőrködhetsz folyton vérrel és tűzzel!
- Egyszerűen csak... - Wayne, mi a fenéről beszélsz?
- Mi van?
Vérről és tűzről beszélünk.
Arról, hogy vérrel és tűzzel próbál zsonglőrködni.
Ki a fene vagy te, hogy bárkinek is tanácsot adj?
Ki vagyok én, hogy tanácsot adjak?
- Pontosan. - Nos, nagyon örvendek.
- Az én nevem Mr. Boldogság. - Mr. Boldogság.
És Mr. Boldogság néha tanácsokat osztogat.
- Alex, kérlek. - Bocsi.
Néha Mr. Boldogság... Mr. Boldogság mindig boldog.
De tudod, mikor a legboldogabb?
- Nem mindig boldog. - Mikor boldog?
Ilyeneket mondasz nekem? Na gyerünk, mondd meg.
Megmondom, mikor...
- Na most... - Ülj le, mielőtt bajod lesz.
Egy dologra kell nagyon odafigyelned,
arra, ami a 40-es évek végén történt Roswellben.
Mikor az adóhatósági papírokat átnézve kiderült,
hogy Chris minden megtakarított pénzét jótékony célra adta,
a szüleink, ahogy apa nevezte, "mobilizálódtak".
Felbéreltek egy magánnyomozót, és országszerte értesítették a hatóságokat,
azzal a céllal, hogy előkerítsék.
Én azt gondoltam, cigányokkal van, messze a törvény szemétől.
Ez az a ingyenes műholdas TV.
Te mondtad, Alex, nem én.
Kelleni fog valami. Milyen puskád van?
Valószínűleg egy 22-est veszek. Egy 22-es kaliberű puskát.
Jól van akkor.
Miután leterítetted a vadat, az idő a legfontosabb.
Na most, az első az, hogy
a hús szép tiszta legyen, rendesen megnyúzva.
Erre nincs sok időd. Egy vagy két óra.
Az időtől függően. Ha meleg van, akkor kevesebb időd van rá.
Mindenképpen figyelj oda, hogy ne szálljanak legyek a húsra.
Mert amint elkezdik teleszarni lárvákkal meg férgekkel,
tudod, azzal az undorító vacakkal, akkor már késő. Akkor már késő.
Elkaptak. Megvagyok.
Én szóltam Wayne-nek a fekete dobozokról.
Mr. Westerberg, Scott Baker vagyok, FBI. Azt hiszem, tudja, miért jöttünk.
- Micsoda összejövetel.
Felhúzná a sliccemet? Köszönöm.
- Gyerünk. - Bocsi, fiúk.
Egy időre most bezárunk.
Alex, bármikor visszajöhetsz dolgozni nekem.
Gilnél vannak a fizetések, fiúk. Nem leszek sokáig oda.
Ne feledd, Alex, tavaszig ne menj Alaszkába. Dél felé, kölyök. Arra indulj.
Abban az évben, mikor Chris leérettségizett,
megvette a Datsunt használtan, és keresztülutazott az országon.
Majdnem egész nyáron oda volt.
Ne csináld már. Néznek a szomszédok, kicsim.
Amint megtudtam, hogy hazaért, rohantam hozzá beszélgetni.
Kaliforniában felkeresett néhány családi barátot.
Felkutatta a szüleink történetét, hogy szerettek egymásba és házasodtak össze,
hogy takargatták számító hazugságokkal a csúf igazságot.
Mikor megismerkedtek, apa már nős volt.
Még azután is, hogy Chris megszületett,
apának volt egy másik fia az első feleségétől, Marciatól,
akivel még törvényes házasok voltak.
Ez a tény újraértelmezett minket, mint törvénytelen gyerekeket.
Apa arroganciája könnyedén elfeledtette vele a fájdalmat, amit okozott.
És anya szégyenében, mint fiatal szerető,
apa bűnrészesévé vált.
A kristály törékenysége nem gyengeség, hanem finomság.
A szüleim tudták, hogy vigyázni kell erre a kristályra,
különben összetörik.
De a bátyám esetében, úgy tűnik, nem tudták, vagy nem érdekelte őket,
hogy a titokban művelt tetteik
olyan pusztítást okozhatnak, ami megvághatja őket.
Hamis házasságuk és apánk elfordulása másik fiától
Chris számára a mindennapos igazság halálát jelentette.
Úgy érezte, fordulatot vett az élete, mintha a folyó folyása hirtelen
megfordulna, és felfelé kezdene folyni.
Ezek a felfedezések hatalmas csapást jelentettek Chris személyiségére.
Egész gyermekkorát fikciónak érezte.
Soha nem mondta el nekik, hogy tudja,
és velem is hallgatást ígértetett.
Nem telik négyre. Ki fizeti a negyediket?
Bryan sem engedheti meg. Ez nem számít?
Segíthetek?
Igen. Ha le szeretnék evezni a folyón,
hol szálljak vízre?
Egy pillanat.
"Hol szálljon vízre?" Mennyi tapasztalata van?
- Nem sok. - Semmi? Van engedélye?
Engedélyem? Mire?
Engedély nélkül nem evezhet le a folyón.
Ha akar, itt kérvényezhet, vehet néhány órát,
és várólistára teszem.
Nem, itt van egy srác. Majd megoldjuk.
Várólista van?
Pontosan.
- Igen, nagyon jó... - És mennyit kell várni?
Igen, várj egy kicsit.
Az a helyzet, hogy vagy csak én és te leszünk,
vagy én, te és a barátnőd.
A következő szabad időpont: 2003. május 17.
Nagyszerű. Akkor hárman leszünk.
12 év?
- Tessék? - 12 év?
Csak hogy leevezhessek.
Visszahívlak.
Vagy ez,
vagy csatlakozik egy csoporthoz, ahol profi vezetővel mehet.
Talán van még szabad hely,
de az 2000 dollárba fog kerülni.
Köszönöm szépen.
Vegyél sisakot, ember!
Supertramp vagyok!
"Ha elfogadjuk, hogy az emberi életet uralhatja a józan ész,
"akkor lehetőségei megsemmisülnek."
Helló!
Gyere. Csatlakozz hozzánk.
Van hotdogunk.
- Mads vagyok. - Mads?
- Mads. Szia.
- Alex. - Szia, Alex.
Szia. Sonja vagyok.
Helló, Alex.
Koppenhágából jöttünk, te meg a zuhatagból.
Úgy van.
- Te őrült vagy! Bolond vagy, ember. - Istenem!
Sonja, menj a közeléből. Futás. Ez őrült! Nézd csak, ez őrült.
Csinálok neked hotdogot. Csak egy perc.
Imádom ezt. Te nem?
Érted, ez a természet.
És merre tartasz?
- Még nem döntöttem el. - Komolyan?
Mi nagyon szeretünk itt. És nagyon jó, hogy találkoztunk, öregem.
Nagyon örülünk.
Mi voltunk Los Angelesben, aztán Las Vegasban.
Ó, igen. Las Vegas nagyon szép. Nagyon jó az Univerzum.
- "Nagyon jó az Univerzum." - Érted?
- Azt hiszem. - Az egész univerzum.
A városra gondolt. Nem valami jó az angolja.
Aztán idejöttünk. Nem érdekel, hogy egy kicsit butus, én azért szeretem.
Tudod, innen egészen Mexikóig eljuthatsz.
- Igen? - Ja.
Fogod a kajakodat, és leevezel egészen
a Hoover gátig, azt megkerülöd,
és onnan mehetsz a folyón egészen Mexikóig!
- Komolyan? - Ja.
Gyerünk már!
Néha olyan lassú.
- Itt a térkép. - De azért szeretem.
- Itt van. A Hoover gát.
Kb. 330 kilométer.
- Mérföldben mondd. - Ja, kb. 200 mérföld.
- 200 mérföld.
Kíváncsi vagyok, le tudok-e evezni
egészen a Kalifornia öbölig.
Persze, persze, hogy le tudsz. Tudod mit? Veled megyek.
Megyek én is. Sonját itt hagyjuk, és megyünk a kajakkal.
Nem, nem. Elmegyünk Mexikóba.
Mert minden férfi szívében ott él egy mexikói szerető.
Basszus.
Mennem kell, srácok. Annyira sajnálom.
- Mi a baj? - Miért?
A folyami őrség engem keres. Nem lenne szabad itt lennem.
Kéne valami engedély,
valami kormányzati papír, hogy itt lehessek, és nekem nincsen.
Ha láttok valakit, egy rangert vagy akárkit,
ne mondjátok, hogy láttatok oké?
Oké.
Még egyszer nagyon sajnálom. Bárcsak maradhatnék.
Minden jót, öreg.
- Oké. Neked is, Mads. - Nagyon örültünk.
- Szia, Alex. Bár... bár ne kéne mennem.
Üdvözlöm Mexikót.
Viszlát, Alex!
Pár hónap múlva karácsony,
és az utolsó hír, amit hallottunk felőle, az a kocsija volt.
Pár napja felkeltem, és most először zavarni kezdett,
hogy én sem hallottam semmit Chris felől.
Kicsim?
Én vagyok. Úgy sajnálom. Minden az én hibám volt.
Adj még egy esélyt.
Légy szíves... kérlek. Tedd meg nekem.
Kérlek. Már kéri az aprót,
és nekem nincs több, sietnél?
Légyszives, ne tedd le.
Tessék, egy negyed dolláros.
Köszönöm.
Az ég küldött egy negyed dollárost,
szóval még itt vagyok.
Megvan az apró, beszélj... Ne, ne, ne!
Tűnődtem rajta, vajon miért nem hívott, hátha én veszem fel.
Letehette volna, ha más válaszol.
Miért nem küldött levelet, akár egy baráton keresztül?
Egy kicsit fájt,
de azt gondoltam, így van jól.
Tudta, hogy eléggé szeretem, hogy elviseljem a tudatlanságot.
És ez segített emlékezni, hogy ez többről szól, mint lázadásról,
hogy nem csak a harag vezette.
Chris mindig mozgásban volt, mindig a kalandot kereste.
Egyszer négy éves korában
hat háztömbnyire kószált el otthonról, hajnali háromkor.
Az egyik szomszéd konyhájában találtak rá,
ahogy egy széken áll, és édesség után kutat.
Bármilyen ajtót nyit most ki, amögött biztos valami édes van.
Wayne,
megőrjít a tudat, hogy egy olyan vad ember, mint te, be van zárva.
Túl könnyű a kóborlás a sok pénzzel, amit adtál.
Pénz nélkül sokkal izgalmasabbak voltak napjaim.
Úgy döntöttem, egy darabig még így fogok élni.
A szabadság és a díszítetlen szépség egyszerűen túl jó, hogy lemondjak róla.
Cortez tenger 1990. december 2.
- 36 napig egy barlangban élt? - Igen, uram.
És egyáltalán hogy jött Mexikóba?
A Morelos Gát árapasztójánál.
Azután jó gyorsan apad a folyó, mi?
Igen. Öntöző gátak labirintusává válik, hála az északi gátnak.
Végigcipeltem a kajakomat a sivatagon, és stoppal elmentem Golfo-ba.
De pár héttel később egy homokvihar elvitte a kajakomat.
Szóval visszasétáltam északra. És most itt vagyok.
Nem sétálhat csak úgy át a határon papírok nélkül.
- Megértette? - Igen, uram.
Úgyis elég homokot ettem, hogy kitartson a városig.
Jól van. Maradjon itt. Mindjárt jövök.
Egyesek megkérdezhetik, "Miért most lépünk? Miért nem várunk?"
A válasz egyértelmű. A világ már nem várhat.
Helló. Meg tudná mondani, mennyi az idő?
- Az időt?
Mindkét oldalt.
Nincs több irattartóm, kérjen a többiektől.
- Következő. - Helló.
Meg tudja mondani, hol szerezhetnék személyi igazolványt?
- Elvesztette a papírjait? - Igen.
Anyakönyvi kivonatot? Mindent?
Rendben. Ezt a közlekedési felügyeletnél kell elintéznie.
Reggel el tudja intézni. A legközelebbi Montebello-ban van,
a buszra tudunk adni utalványt.
Csak jöjjön vissza, ha indulni akar.
- Rendben. - Mi a neve?
- Alexander Supertramp. - Hogy mondta?
- Alexander Supertramp. - Supertramp. Komolyan?
Igen.
Jól van, akkor majd várom, Supertramp. Van itt magának valami.
- Tessék, Supertramp. - Nagyon köszönöm.
Oké, drága.
- Még valami. - Igen.
Egy ágyat tudna adni? Elnézést...
Jaj, nem. Persze, hogy tudok adni. Itt írja alá.
Ezt töltse ki. És rögtön megkapja. Kifogytam az...
- Mi folyik ott hátul? - Semmi. Bocsánat.
- Gyerünk már. Összjáték. - Jól van. Köszönöm, asszonyom.
Supertramp, mi?
Ismeri a járást.
Mozgás!
Köszönöm, de mégsem kell az az ágy.
Ilyen hamar elmegy? Supertramp!
3. Fejezet: A FÉRFIKOR
Mutasd a pofád. Én minden arcot megjegyzek.
Ha még egyszer meglátom a tiéd, nem viszlek be, hanem kinyírlak.
Ez itt az istenverte vasút,
és mi bármit megteszünk, hogy
távol tartsuk az ilyen potyautasokat.
Igenis, uram.
Papírjaid vannak?
- Nincsenek, uram. - Persze hogy nincsenek.
Ez volt az utolsó, barátocskám.
Tiszta.
Jó fiú!
Ez az! Erről van szó. Végre!
Mágikus busz - Hetedik hét
Köszönöm szépen.
A levelekből, amiket Chris az egyetemről küldött,
nyilvánvaló volt, hogy a szüleinkkel kapcsolatos szenvedései nem múltak el.
Azt mondta, én vagyok az egyetlen a világon,
aki megértheti a mondanivalóját.
És kinek a pénzéből veszed meg ezeket a nyomorult ajándékokat?
Én is dolgozom. Csak azért nem én beszélek,
mert te mint egy nagymenő járkálsz, és flörtölsz mindenkivel.
Én szerzem a kapcsolatokat az üzletnek!
Téged nem érdekel, én mit csinálok!
Beszélni sem akarok veled erről többet!
Ne fordíts nekem hátat, asszony!
Gyerekek! Nézzétek, mit művel velem apátok!
Az Isten szerelmére, nézzétek, mire kényszerít anyátok!
Cseszd meg! Gyűlöllek!
Nem lesz semmiféle parti. Idén törlöm a karácsonyt.
Törlöd a karácsonyt? Kinek hiszed magad? Istennek?
Pontosan! Én vagyok Isten!
Hát nem vagy Isten. Nem törölheted a karácsonyt.
Fenéket!
Még 10 kell!
Alex, nem akarok rád szállni, vagy ilyesmi. Jó munkát végzel.
Azt akarom, hogy elérd a célod, mindannyian segítünk,
hogy eljuss Alaszkába, de itt kötelező zoknit hordani.
Chris eltűnése után egy évvel
a szüleim dühe, kétségbeesése
és bűntudata fájdalommá alakult.
Ami mintha közelebb hozta volna őket.
Még az arcuk is megváltozott.
Megygyőzte magát, hogy Chris az.
Hogy a fiát látja mindig, ha egy kóbor mellett halad el,
és féltem a benne élő anyától.
Az ösztöntől, ami mintha érezné a veszedelmet, ami olyan hatalmas
és helyrehozhatatlan, hogy az elme teljes csalódását okozza.
Lassan azon kezdtem tűnődni, vajon értem-e még Christ,
de aztán eszembe jutott,
hogy ők már nem azok a szülők, akikkel felnőtt,
hanem olyanok, akiket meglágyított a kényszerű felismerés, ami a veszteséggel jár.
Akárhogy is, Chris szavainak el kellett hangozniuk.
És bízom benne, hogy tettei is szükségesek.
Ez az életünk.
Nagy vad. Nagyon nagy vad.
Megvan.
Francba!
Tűnés innen!
"Apa, meggyújthatom én a tüzet, kérlek, csak most az egyszer?"
"Nos, fiam, idehozhatod a gyújtó folyadékot."
"Ne már, apa. Légyszi', légyszi'!
"Na jó, miért is ne, Walt? Nem is olyan rossz..."
"Hallgass, Carine! Fogd be a szád!"
"Nem, Billie. Egyszer már megmondtam. Ne kelljen megismételnem. Megértetted?
"Megértetted?"
"Felfogtad? Felfogtad, asszony?"
Sajnálom. Sajnálom, Walt. Úgy sajnálom.
Basszus!
Nem! Nem! A francba!
Az Istenit. Picsába.
Máris ellepték a lárvák. Szörnyen néz ki. Bár ne lőttem volna le.
Ez volt életem egyik legszörnyűbb tragédiája.
"Tisztán érezhető volt egy erő, ami az emberiség határán kívül állt."
"A barbárság és babonás szertartások helye,
"amely olyanoknak való, akik közelebb állnak a sziklákhoz
"és a vadállatokhoz, mint mi.
4. Fejezet: CSALÁD
Sunni.
Hé, Sunni! Gyere vissza, kicsim!
Na ne!
1991. december 18. - 4 hónappal a busz előtt -
De most már csak Alaszkára koncentrálok.
- Értem. - Csak erre.
Nagy tapsot Őrült Cainnek!
És most jöjjön egyenesen Lap Városból Tracy T.
Helló. A nevem Tracy.
Jack London a király.
Sokáig maradsz velünk?
Várok egy csekket az utolsó munkahelyemről,
Salton Citybe érkezik majd karácsony után.
Fel kell készülnöm Alaszkára.
Ha majd kicsit lejjebb megy ma a nap, megcsinálom a szokásos edzésprogramom.
Mert miután megjön a pénz, keresni fogok
néhány nagy öreg hegyet, amiket tavaszig megmászhatok.
Még meglátom, a pénzem meddig lesz elég.
Sok mindent be kell még szereznem a tavasz beállta előtt.
Úgyhogy ha szerzek valami munkát, akkor talán rendben leszek.
Mi is adhatunk valamennyit a könyv árulásért.
Nem fogadok el tőletek pénzt, Rainey.
Annyira örülök, hogy megismerkedtünk.
Úgy tűnik, nagyon jól vagytok.
- Úgy is van. - Igen?
Remekül.
Ha már itt tartunk, nem gondolod,
hogy meg kellene ismerkedned a mi kis Joni Mitchellünkkel?
- Szia. - Szia.
Te árulod a könyveket?
Én árulom. Mi áruljuk.
Ő árulta.
Szeretek olvasni.
- Tényleg? - Aha.
Az jó.
Hallottalak énekelni este.
- Pocsék vagyok. - Nem vagy pocsék. Szépen énekelsz.
Köszi.
Éppen a Megváltás Hegyéhez tartok.
- Jössz? - Persze.
- Helló. - Helló. Alex vagyok.
Körbevezetlek titeket. Kb. 1984 óta itt vagyok.
Sok turista jön errefelé,
mind megbámulja azt a kocsiajtót ott fent. Imádják.
Beépítettem a talált kocsiajtókat a boltozatba.
Honnan szerezte a telefonoszlopokat?
Sokan szeretnek engem a völgyből.
Azt hiszem, engem az egész világ szeret.
Én pedig szeretnék elég bölcs lenni, hogy viszont szeressem.
Ennyi lenne. És nagyon boldog vagyok.
Szóval Ön igazán hisz a szerelemben.
Tiszta szívemből.
Ez egy elképesztő szerelmi történet, ami a világon mindenkit érint.
Arról, hogy Isten nagyon szeret bennünket.
Megfelel a válasz?
- Igen. - Akkor jó.
Nagyon szeretek itt élni.
Olyan gyönyörű, hogy mennyire szabad ez a hely.
Még tízmillióért sem költöznék el, kivéve, ha itt lenne előttem.
Elégedett vagyok itt a sivatagban, és ott élek, ahol szeretnék.
És szerintem a jó csak jobb lehet. Azt hiszem, azok a nagy tartályok
víztisztítók voltak a tengerészet számára
a második világháború idején.
Ha akarjátok, nyomjátok rá a kezeteket.
Én is rányomom, csak a móka kedvéért.
Nagyon jól csinálod.
Megtörölhetitek a kezeteket az ingemben, ha akarjátok.
Ettől az illattól kezdek megéhezni.
Csak néhány évvel voltam idősebb Tracy-nél, mikor teherbe estem.
- Hűha. - Bizony.
Akkor még azt hittem, a férjemmel békét teremtünk a világon,
gyerekeket csinálunk, szeretkezünk, és örökre együtt leszünk,
de nem éppen így alakult.
Elhagyott.
Így...
Na mindegy...
Egyedül nevelhettem Renót.
Így hívják a fiamat.
Aztán találkoztam Rainey-vel.
Ami jó volt. Egy darabig nagyon jó volt. Csak...
Tudod, Reno akkor már tinédzser volt,
lassan a saját útját kezdte járni,
és már két éve nem hallottam felőle.
Azt sem tudom, hol van.
Remélem, egyszer majd megismerhetem.
A te szüleid tudják, merre vagy?
Hé, srácok. Kész a vacsora, ha éhesek vagytok.
Igen, azok vagyunk. Éhen halunk.
Minden rendben.
Jössz enni?
Vagy itt üldögélünk. Mert én itt maradok veled egész éjszaka.
Menjünk. Menjünk.
Gyertek gyorsan, kihűl a kaja.
Ide nézz. Tawdry? Denise, ez mintha a te ízlésed lenne.
Szegény kislány majd' megdöglik érted,
és erre te csak edzel, mint Jack kibaszott LaLanne buzgó híve.
- Szóval Jan beszélt neked Renóról? - Igen.
A gyerekek elég kemények tudnak lenni, ha a szüleikről van szó.
Tervezed, hogy meglátogatod a tieidet?
Nekem csak egy tervem van, Rainey.
Az lenne Alaszka?
Úgy van.
Helló!
- Boldog Karácsonyt! - Gyere ide.
A szüleim bementek a városba.
Nem.
De. Bementek, hogy felhívják a nagyit.
Nem, úgy értem, hogy ezt nem tehetjük.
Miért nem?
Hány éves vagy?
18.
17.
Melyik évben születtél?
Oké, 16 vagyok.
Akarsz együtt csinálni valamit?
Írhatsz majd nekem erre a Dél-Dakotai címre.
Nem tudom, mikor, de el fogom olvasni őket.
Hé, varázslatos vagy.
- Igen? - Igen.
És ne feledd,
ha akarsz valamit az élettől, csak nyújtsd a kezed, és ragadd meg.
- Vigyázz magadra, kölyök. - Te is.
- Újévi fogadalom? - Még dolgozom rajta.
Csak fogd a hátizsákod, és menj.
Nem hiszem, hogy kibírnék egy ölelést.
Hé!
Viszlát!
Másfél év telt el abból, amit apa úgy nevezett: "tetszhalál".
Chris eltűnésének súlya kezdett teljesen rámnehezedni.
"Sok mindenen mentem keresztül,"
"és most azt hiszem, megtaláltam azt, ami a boldogsághoz szükséges."
"Egy csendes és elszigetelt vidéki élet
"a lehetőséggel, hogy hasznos légy az emberek számára,
"akikkel könnyű jót tenni,
"és akik nincsenek hozzászokva a segítséghez.
Dolgozz olyannak, kinek hasznára válhat."
"Majd pihenj, járd a természetet, olvass, zenélj,"
"és szeresd szomszédaid."
"Ez az én elképzelésem a boldogságról."
"És még, mindezek mellett, téged társnak,"
"és talán gyerekeket."
"Mi mást kívánhatna egy férfi szíve?"
Katasztrófa! Lehetetlen átkelni a folyón!
Beázott - Magányos vagyok
Félek.
Utolsó fejezet: A BÖLCSESSÉG MEGSZERZÉSE
Hol a táborod?
Nem sokkal az "Oh-My-God" forrás után.
Itt élek már vagy 6 éve,
de még soha nem hallottam ilyen nevű helyről.
- Mutasd az utat. - Jó.
- Ron Franz. - Alex.
Alex? Hova valósi vagy?
- Nyugat Virginia. - Jól van, Alex Nyugat Virginiából.
"Oh-My-God" forrás, Anza Borrego sivatag, 1992. január 12.
Ez már... valami.
Nem...
Nem aggódsz a drogosok és a nudisták miatt?
Nem, eléggé maguknak valók.
Okos fiatalembernek tűnsz nekem. Vagy tévednék?
Azt hiszem, helyén van az eszem.
Pont így értettem.
Mióta vagy itt kint?
- Néhány hete. - És azelőtt?
Sok helyen. Sokat utazom.
- Hány éves vagy? - 23.
23 éves!
Fiam, nem gondolod, hogy még iskolában lenne a helyed?
Hogy állást szerezz? És elérj valamit az életben?
Nézze, Mr. Franz,
én úgy gondolom, a karrier egy huszadik századi találmány, és én nem kérek belőle.
Ne aggódjon miattam. Van diplomám.
Nem éhezek, vagy ilyesmi. Így élek, mert így szeretnék.
- A mocsokban? - Igen, a mocsokban.
- Hol van a családod? - Már nincsen.
Hát ez nagy kár.
Hé, Mr. Franz, mutatok valamit.
Jöjjön!
Ez nekem már meredek, és túl magas, fiam.
Jól van,
de már itt, félúton is remek a kilátás, ugye?
A csúcsról el lehet látni egészen a Salton tengerig (Kaliforniai tó).
Onnan fentről?
Igen, uram.
Istenem.
- Nem jön fel? - Nem. Én nem csinálok ilyesmit.
Életem nagy részét a hadseregben töltöttem.
1957 szilveszterén helyeztek ki Okinawára.
A feleségem és a fiam itt az Államokban kocsikáztak,
amikor egy részeg sofőr beléjük hajtott.
Mindketten belehaltak.
Most biztos arra gondolsz, hogy a legrosszabb döntés ilyenkor,
ha az ember az italhoz fordul.
De akkor úgy tűnt, nincs más választásom.
Nem is fogtam vissza magam!
De hamar rájöttem,
hogy azzal nem segítek rajtuk, ha az üveggel gyászolom őket.
Szóval összeszedtem magam, és leszoktam.
Egyik napról a másikra.
Azóta pedig nagyjából így élek.
Szokott utazni, Mr. Franz?
Nem, úgy tűnik, nem tudok elszakadni a bőrtől.
Azzal szoktam munkálkodni. Van egy kis műhelyem a garázsban.
Ezzel és a nyugdíjjal elég jól megvagyok.
És mindig, mikor eszembe jut, hogy utazgassak egy kicsit,
túlságosan lemaradok a rendelésekkel, és nincs rá időm.
Vacsora után szívesen megnézném a műhelyét.
- Komolyan? - Igen.
Reméltem is, hogy kíváncsi vagy rá.
- Elképesztő, milyen könnyen formálható. - Igen, így van.
Mikor a bőr nedves, akkor...
- Olyan mint a vaj. - Igen.
Bámulatos. Aztán megkeményszik, és úgy is marad.
Egy nagy ütés a fakalapáccsal. Üsd bele. Puff.
Voltam Dél-Dakotában. Egy gabonatárolóban dolgoztam,
egy Wayne nevű fickónak. Nagyon rendes volt.
Aztán a Colorado folyón lementem
egészen a Grand Canyonig, ahol vadvízi eveztem,
ami messze az egyik legfélelmetesebb dolog volt, amit eddig műveltem.
Aztán tovább mentem a Coloradón egészen Mexikóig, ahol elakadtam.
A Megváltás Hegye, a Kőtáblák.
És az "N" mit jelent?
Északot (North).
Alaszkába?
Mi a fene elől menekülsz, fiam?
Tudja, ezt én is kérdezhetném!
Csak hogy én már tudom a választ!
Igazán?
Bizony, Mr. Franz! Vissza kell térnie a világba!
Kiszabadulni a magányos házból és a műhelyből.
Vissza a jó öreg útra! Komolyan!
Még sokáig fog élni, Ron!
Radikális változás kéne az életstílusában!
Az emberi szellem magja az új tapasztalatokból fakad.
És nézzen magára, egy makacs öregember, aki csak mereszti a seggét.
- Hogy én meresztem? - Igen!
Na majd én megmutatom, méghogy csak a hátsóm meresztem!
"Makacs öregember."
Majd meglátod!
Akkor gyerünk! Hajrá!
Csak a seggemen ülök?
Gyerünk, öreg. Másszon csak!
Nem meresztek én semmit.
Gyerünk, tovább!
Nagyon jól halad!
- Tovább. Ne álljon meg, Ron! - Igen!
- Látja ezt valaki? Figyelsz, Istenem?
Ez az.
- Jól van? - Te kis tökfilkó.
Nagyon fogsz hiányozni.
Maga is nekem, Ron. De téved, ha azt hiszi,
a boldogság csak emberi kapcsolatokból fakadhat.
Isten mindenhova hintett belőle. Itt van körülöttünk.
Mindenben, amit megismerhetünk.
Egyszerűen csak máshogy kell szemlélni ezeket.
Jól van, ezt megjegyzem.
Komolyan.
Szeretnék mondani neked valamit.
Abból a pár dologból, amit sikerült összeraknom,
tudod, abból, amit a szüleidről meséltél.
És tudom, hogy az egyházzal is megvan a magad baja,
de létezik egy felsőbb hatalom, amit mind becsülünk,
és úgy látom, ezt te is Istennek nevezed.
De mikor megbocsájtasz,
szeretsz.
És mikor szeretsz,
Isten fénye rád világít.
- Szent szar! - Megmondtam, hogy ne beszélj így!
Én megmondtam!
Hol a picsában vannak az állatok? Éhen halok!
Kurva éhes vagyok! Kurva éhes vagyok!
"Egy pillanatra újra megtalálta élete célját."
"Azért volt a földön,
"hogy megragadja annak varázslatos vadságát,"
"és mindent a megfelelő nevén nevezzen."
"A megfelelő nevén."
Mi is ez?
Ez itt a Viburnum edule. Viburnum edule.
Hedysarum alpinum.
Hedysarum alpinum - vad burgonya. Vad burgonya.
Epilobium angustifolium.
Vad bükköny. Nem ehető.
Vad burgonya. Ehető.
Vad bükköny. Nem ehető.
"Oldalrügyei... mérgezőek..."
"...oldalrügyei..."
"Lehetséges tünetei: bénulás, emésztési problémák és hányinger."
"...a két növény nagyon hasonló..."
"Kezelés nélkül kezdeti éhezés után halálhoz vezet."
Picsába az egésszel! Picsába az egésszel!
100. nap! Sikerült! De életem leggyengébb állapotában vagyok.
Szó szerint a vadon foglya lettem.
1992. március 22.
Hogyhogy már fent vagy? Hajnali fél négy van.
Hallottam, hogy felkeltél úgy fél órája.
Volt egy fura érzésem, hogy már nem leszel itt a közös reggelinkre.
Elviszlek 100 mérföldig kocsival, ahol át tudsz szállni egy vonatra,
repülőre, vagy stoppolhatsz, nehogy itt ragadj a sivatagban.
Egészen Alaszkáig vinnélek, ha nem lenne ennyi dolgom.
- Nem kell ezt tenned, Ron. - De akarom.
Én akarlak elindítani ezen az úton.
- Az én nagy...... - Tudom.
A nagy Alaszkai kalandodon.
Tessék. Van itt egy machete (bozótvágó kés).
Egy összehajtható halászháló és még pár semmiség.
- Ron... - Vidd csak.
Megyek, felöltözöm, a kocsiban találkozunk.
Nos, barátom...
Igen.
Támadt egy ötletem.
Tudod, anyám egyedüli gyerek volt,
ahogy apám is,
és én is egyke voltam,
így mikor meghalok, én leszek a vérvonal vége.
A családom kihal.
Mit szólnál, ha örökbe fogadnálak?
Lehetnék, mondjuk, a nagyapád.
Ron,
megbeszélhetnénk ezt később, miután visszajöttem Alaszkából?
Nem baj?
Igen, persze. Majd akkor.
Jól van, Ron.
Köszönöm.
Milyen lehet most a hangja?
Miről mesélne?
...kilenc, tíz.
Rájöttem, hogy a gondolataimnak címzett szavaim
egyre jelentéktelenebbek.
Chris írja saját történetét,
és neki is kell elmesélnie.
A BOLDOGSÁG
A BOLDOGSÁG CSAK
A BOLDOGSÁG CSAK AKKOR VALÓDI, HA MÁSSAL IS MEGOSZTOD.
BOLDOG ÉLETET ÉLTEM, ÉS HÁLÁS VAGYOK EZÉRT AZ ÚRNAK.
VISZLÁT, ÉS ISTEN ÁLDJON MINDENKIT
Nevezz mindent a megfelelő nevén.
"A megfelelő nevén."
CHRISTOPHER JOHNSON MCCANDLESS
Mi lenne, ha mosolyognék,
és a karotokba rohannék?
Akkor látnátok,
amit most én látok?
Magyar szöveg: Tyler időzítés: Gabi javítás: Butthead
Christopher Johnson McCandless emlékére. 1968. február 12. - 1992. augusztus 18.
Két héttel halála után
jávorszarvasvadászok találták meg Chris holttestét.
Ezt az önarcképet a fényképezőgépében találták előhívatlanul.
1992. szeptember 19-én Carine McCandless testvére hamvaival
Alaszkától a Keleti Partig repült.
A hamvak a gépen is nála voltak... a hátizsákjában.
A film alkotói hálásak Jon Krakauer közreműködéséért,
Walt-nak, Billie-nek, Carine-nek,
az egész McCandless családnak pedig a filmhez való hozzájárulásukért.