Рушники.
Лорде Міраз?
У Вас син.
Нас благословили небеса.
Вам відомий наказ,
генерале Глозель?
Так, господине.
Ще п'ять хвилинок.
Сьогодні, принце, ми не дивитимемося на зорі.
Ходімо. Треба поспішати.
- Професоре, що відбувається? - Твоя тітка народила...
...сина.
Ходімо.
Маєш тікати в ліс.
- У ліс? - Там вони не шукатимуть.
Я багато років витратив, щоб дізнатися це.
Використай його лише за надзвичайної нужди.
Ми з вами ще побачимося?
Я дуже на це сподіваюся, принце.
Я так багато чого хотів Вам розповісти.
Ваш світ скоро зміниться.
Перекрийте міст!
Швидше.
- Стій! - Стій!
Сине! Сине!
Цієї ночі леді Прізмія подарувала лорду Міразові сина!
ХРОНІКИ НАРНІЇ ПРИНЦ КАСПІАН
Хто з вас, забобонні дівки, хоче ночувати у в'язниці?
Він нас бачив.
Прибери його.
Ні!
- Обережніше, люба. - Вибачте.
Дивись, куди йдеш!
Заждіть!
ПІКЧЕР ПОСТ
Ти навчаєшся у Сент Фінберз?
Точно.
А я навчаюсь у Гендон Хауз навпроти.
Я бачив...
...як ти сиділа на самоті.
Так. Не люблю, коли заважають.
Я теж.
Як тебе звуть?
- Філіс. - Сюзано!
Ходімо швидше.
Газети!
Купуйте щоденні газети!
ЦИВІЛЬНА ОБОРОНА - ЦЕ ОБВ'ЯЗОК ГРОМАДЯНИНА
Едмунде!
Давай! Вріж йому по пиці!
Припини. Розійтись. Досить. Припиніть.
Досить. Вставайте.
Поводьтеся чемно!
- Немає, за що. - Я б сам розібрався.
Через що цього разу?
- Він мене штовхнув. - І ти його вдарив?
Ні. Він мене штовхнув, а вони хотіли, щоб я за це вибачився.
- От я його і вдарив. - Правда?
- Невже так важко просто піти геть? - Чого це я мав піти геть?
Тобто, невже вам не набридло, що до вас ставляться, наче до дітей?
Але ж ми і є діти.
Але так було не завжди.
Минув рік.
Скільки нам ще чекати?
Гадаю, час змиритися, ми житимемо тут.
Вередування не допоможе.
О, ні.
- Зробіть вигляд, що ми розмовляємо. - Ми і так розмовляємо з тобою.
ВСТАТИ
- Тихіше, Лу. - Мене щось вкусило!
- Припини смикати! - Я тебе не торкався.
Дивіться, що ви наробили... Що це таке?
- Схоже на магію. - Швидше, візьміться за руки.
- Я не братиму тебе за руку! - Просто...
ВИХІД
Шкода, що ти не такий спритний, як я, Еде!
Граємо в квачі.
Стережися!
Лови!
Хвилинку!
Давай, Сюзано, швидше!
Іди, тут гарно.
Едмунде.
Еде? Еде!
- У чому річ? - Як думаєте, де ми?
А ти як вважаєш?
Не пам'ятаю, щоб у Нарнії були руїни.
Цікаво, хто тут жив?
Думаю, ми.
Ой, це ж моє.
- З набору шахів. - З якого ще набору?
У Фінчлі ж в мене не було золотих шахів, чи як?
Не може бути.
- Хіба не бачиш? - Що?
Уяви стіни.
А тут колони.
І скляний дах.
Кер Паравель.
Стійте, стійте, Володарю. Це не те, що Ви подумали.
Тоді що це?
Ми не впевнені.
Неможливо.
Я попереджав Раду, коли вона поклалася на лорда Міраза...
- ...що будуть наслідки. - Ні.
Ми не можемо звинуватити лорда Протектора без доказів.
Скільки ще ховатимемося за цією відмовкою?
Доки спорожніє кожне крісло у цій палаті?
Лорди Ради, вибачаюся за спізнення.
Я не знав, що зібрано нараду.
Ще б пак, Ви ж були зайняті іншим.
Володарю?
Із часу смерті Каспіана IX
Ви поводилися так, наче стали королем.
Тепер здається, що з цих стін зник навіть Принц Каспіан.
Мої співчуття, лорде Міраз.
Як зручно, коли зникає небожа,
повноправний спадкоємець трону,
у ту саму ніч, коли ваша дружина народила Вам сина.
Дякую, лорде Сопеспіан.
Ваші співчуття - це радість у такий скрутний час.
Сподіваюся, Ви зможете нам пояснити, як таке могло статися.
Це дуже тривожні новини.
Нашого любого Каспіана викрали...
...Нарнійці.
Ви надто далеко зайшли, Міразе.
Гадаєте, ми повіримо, що такий жахливий
злочин можна списати на казки?
Що?
Ви забули, панове,що колись Нарнія була дикою країною.
Дикі тварини бігали вільно.
Наші предки пролили багато крові,
щоб винищити цих паразитів.
Принаймні, ми так вважали.
Але, поки ми сварилися один з одним,
вони почали плодитися, наче таргани у коморі.
Ставали сильнішими. Спостерігали за нами,
щоб завдати удару!
Ще дивуєтеся, чому ми вас не любимо?
Але я теж ударю.
Навіть, якщо доведеться увесь ліс зрубати,
запевняю, я знайду принца Каспіана.
Закінчу те, що почали наші предки.
- Катапульти. - Що?
Він не сам розвалився. На Кер Паравель напали.
Гадаю, сірників у тебе немає?
Ні, але...
...оце підійде?
Міг би і раніше сказати.
Повірити не можу. Усе на місці.
Я була дуже високою.
Ну, ти ж була найстаршою.
Минуло кілька сторіч, ... а ти знову молода.
- У чому справа? - Мій ріг.
Мабуть, залишила його в сідлі, у той день, коли ми повернулися.
Аслан зуби оголяє, Зима з землі зникає.
Гривою тряхне,
Нам весну поверне.
Усі, кого ми знали... Пан Тумнус та Бобри...
...усі померли.
Гадаю, час дізнатися, що тут відбувається.
Він усе витріщається.
То не дивися.
Тут буде досить.
Кидай його!
Ворони та горщики!
"Кидай його"?
Кращого не могли придумати?
Було б досить сказати "Дякую".
Вони б мене втопили і без вашої допомоги.
Може, не варто було втручатися?
А чому, взагалі, вони хотіли вас убити?
Вони ж тельмаринці. Вони завжди так чинять.
Тельмаринці? У Нарнії?
Де ви були останні кілька століть?
Це довга історія.
Ні, ви, напевне, жартуєте.
Це ви?
Ви королі та королівни з минулого?
Його Величність Пітер, Величний.
"Величний" можна було б випустити.
Напевно.
Ти здивуєшся.
Краще не роби цього, хлопчику.
Не я, він.
Едмунде!
Ти в порядку?
Пташки та ліжка!
Можливо, ріг таки допоміг.
Який ріг?
Хліб такий черствий.
Принесу йому трошки супу. Він скоро прийде до тями.
Не думаю, я його добряче гепнув.
Нікамбріку, він ще хлопчик.
Він же тельмаринець, а не просто хлопчик.
Ти ж казав, що його позбудешся.
Ні. Я сказав, що подбаю про нього.
Тепер вбивати не можна. Я перев'язав йому голову.
Це ж наче гостя вбити.
Як, думаєш, поводяться з гостями його друзі?
Трампкін знав, що робив. Це не його провина.
Стій! Стій!
Тримай. Ні. Ні!
Я ж казав, треба було його вбити, як мали змогу.
- Ти ж знаєш, що не можемо. - Голосуємо, я з ним.
Його не можна відпускати. Він нас бачив.
Досить, Нікамбріку!
Мені що, тобі на голову сісти?
А ти дивись, що я тепер маю робити.
Півранку суп готував.
Що ви таке?
Знаєш, смішно, що це ти нас питаєш.
Гадаєш, люди не впізнають борсука?
Ні. Ні, я про те...
...ви ж нарнійці. Вас мали винищити.
Шкода тебе розчаровувати.
Тримай. Ще гарячий.
Відколи це ми відкрили готель для тельмаринських солдатів?
Я не солдат.
Я принц Каспіан. Десятий.
Що ж ти тут робиш?
Тікаю.
Мій дядько завжди хотів захопити трон.
Гадаю, я досі живий,
тому що в нього не було нащадка.
- Ну, це ж інша справа. - Так.
Нам не доведеться тебе вбивати.
Ти правий.
- Куди це ти? - Дядько не зупиниться, доки не вб'є.
Але ти не можеш піти. Ти маєш нас врятувати.
Хіба не знаєш, що це?
Оце так бібліотека, докторе.
Мілорде, Ви шукаєте щось особливе?
Гадаю, я вже знайшов те, що шукав...
...в одному з солдатів!
Що вам відомо про ріг Королеви Сюзани?
Кажуть, що він чарівний.
Чарівний?
Нарнійці вірили, що він міг прикликати їх королів та королев.
Принаймні, такі вони мали вірування.
А що про це відомо Каспіану?
Мілорде, мені заборонили розповідати про старі казки.
Вірно.
Ось, що скажу. Якщо Каспіан знає щось про глибокі чари,
мілорду є про що турбуватися.
Спершу принц...
...потім вчитель.
Якщо члени родини Міраза у небезпеці,
- як щодо нас? - Лорде Сопеспіан!
Це небезпечні слова, лорде Сопеспіан.
Але ми живемо у небезпечний час, генерале.
Людина має обирати слова. Так само, як обирає собі друзів.
Скільки ще лагодити міст?
- Усе іде за розкладом. - Цього замало.
Мені треба негайно перевести військо через річку.
Може, тоді дасте своїх людей?
У мене людей геть небагато.
Ти це мені ще запам'ятаєш.
Ідіть до Беруни.
Беріть стільки солдатів, скільки потрібно.
Треба схопити Каспіана раніше за них.
"За них," мілорде?
Час вивчати історію.
Вони такі тихі.
Це ж дерева. А що ти хотіла?
Вони вміли танцювати.
Тельмаринці напали після вашого від'їзду.
Ті, хто вижив, втекли в ліс.
А дерева
так глибоко занурилися у себе, що від них досі нічого не чути.
Я не розумію. Як Аслан міг таке дозволити?
Аслан?
Він кинув нас, коли ви пішли.
Ми не хотіли йти, ви ж розумієте.
Яка тепер різниця, га?
Приведи нас до нарнійців...
...різниця буде.
Привіт.
Нічого. Ми ж друзі.
Стійте, Ваша Величносте.
Іди геть від неї!
Стріляй, Сюзано! Стріляй.
- Чому він не зупинився? - Гадаю, він зголоднів.
Дякую.
Він дикий.
Гадаю, він геть не вмів говорити.
З ним довго поводилися, наче з дурним звіром,
ось чому це сталося.
Тепер Нарнія стала набагато дикішою, ніж ви її пам'ятаєте.
Я вас чую.
Гадаю, варто зачекати на королів та королев.
Добре! Тоді ідіть! Побачимо, чи зрозуміють інші.
Може, я піду з вами.
Хочу побачити, як ви усе поясните мінотаврам.
Мінотаврам?
Вони існують?
В них погана вдача.
- Так, вони величезні. - Здоровезні.
А як щодо кентаврів? Вони вижили?
Напевне, кентаври битимуться на вашому боці.
Але важко сказати, як вчинять інші.
А як щодо Аслана?
Звідки ти так багато про нас знаєш?
- Казки. - Хвилинку.
Батько розповідав тобі казки про Нарнію?
Ні, мій професор, він...
Слухайте, мені шкода.
Не про це ви маєте мене питати.
- Що це? - Людина.
- Він? - Ні. Вони.
- Он вони де! - Тікаймо.
Швидше.
- О, ні. - Стій. Я піду.
Бери. Біжи! Це важливіше за мене.
Забирай його звідси.
Де ти?
Обирай свої останні слова уважно, тельмаринцю.
Ти ж миша.
Я сподівався почути дещо цікавіше.
Бери свого меча.
Ні, дякую.
Бери! Я не битимуся з неозброєною людиною.
Тоді я ще поживу.
Бо не схочу з тобою битися, шляхетна мише.
Я ж сказав, що не битимусь. Але не сказав, що відпущу!
Ріпічіпе!
- Забери меча! - Труфельхантере?
Гадаю, у тебе є гарна причина, щоб втрутитися.
- Немає. Продовжуй. - Це він дув у ріг.
- Що? - Тоді нехай покаже.
Саме для цього ми і зібралися.
Я цього шляху не пам'ятаю.
З дівчатами завжди так. Карту ніколи в голові не тримають.
Це тому, що нам є чим голови забивати.
Краще б він спочатку прислухався до ЛМД.
- ЛМД? - Любого маленького друга.
Хіба це не пихатість, га?
Я не загубився.
Ні.
Просто не туди пішли.
Ти ж бачив Каспіана у Темному лісі.
Туди швидше за все дістатися, якщо перейти річку Стрімлинку.
Якщо я не помиляюся, тут немає ніякого броду.
Тоді усе зрозуміло. Ти помиляєшся.
Бачиш, з часом вода вимиває землю, вимиває ущелину...
О, замовкни.
- Тут можна спуститися? - Так, впасти.
Але ж ми не заблукали.
Біля Беруни є брід. Може, перепливемо?
Краще пливти, ніж іти.
Аслане?
Це ж Аслан! Он там Аслан!
Хіба не бачите? Він отам...
...там.
Досі його бачиш?
Я не збожеволіла.
Він був там. Хотів, щоб ми йшли за ним.
Впевнений, у лісі багато левів.
- Там само, як і ведмедів. - Гадаєш, я не впізнала б Аслана?
Слухай, я не хочу стрибати зі скелі.
Ще й за тим, кого не існує.
Минулого разу я не повірив Люсі,
і лишився в дурнях.
Чому ж я його не бачив?
Може, ти не дивишся.
Вибач, Лу.
Вбити його!
- Тельмаринець! - Брехун!
Вбивця!
Цей ріг доводить лише те, що вони вкрали у нас ще одну річ!
- Я нічого не крав. - Ти нічого не крав?
Може, тобі перелічити усе, що забрали тельмаринці?
- Наші домівки! - Нашу землю!
- Нашу волю! - Наші життя!
Ви вкрали Нарнію!
Ви мене винитимете в усіх злочинах мого народу?
Звинуватимо...
...та покараємо.
Це ж усе ти, гноме, вигадав.
Чи ти забув, що твій народ бився на боці Білої Відьми?
Я б з радістю це повторив, якби вона вигнала цих варварів.
Отже, добре, що ти не в змозі цього зробити.
Чи, може, хочеш, щоб цей хлопчик пішов проти Аслана?
Дехто з вас вже забув, але ми, борсуки, усе пам'ятаємо:
у Нарнії все було добре, коли нею правив син Адама.
Він же тельмаринець. Навіщо нам такий король?
Бо я можу вам допомогти.
- Це пастка! - Давайте його вислухаємо!
За цими лісами я принц.
Тельмаринський престол по праву мій!
Допоможіть його здобути, і я надам вам мир.
Це правда. Час настав.
Я дивився на зорі,
бо це моя робота, як твоя, борсуче, пам'ятати.
Тарва, володар перемоги, та Аламбіл, пані миру,
зійшлися разом на високому небі.
І тут з'явився син Адама,
щоб повернути нам волю.
Хіба це можливо? Вважаєте, може настати мир?
Правда? Невже це так?
Два дні тому я не вірив у існування тварин, що говорять.
...або гномів... або кентаврів.
Але ж ви тут, вас багато, ви сильні.
Тельмаринці уявити собі такого не могли.
Чарівний це ріг чи ні, він зібрав нас разом.
І разом
у нас є шанс повернути своє.
Якщо ти нас поведеш, тоді мої сини та я...
...віддадуть тобі мечі.
Ми віддаємо тобі свої життя, назавжди.
Армія Міраза вже близько, сер.
Якщо хочемо підготуватись дозустрічі,
треба зібрати солдат та зброю.
Впевнений, вони прийдуть скоро.
Оці! І оці!
Ліс!
- Назад! - Обережно!
Бережись!
- Тихше. Тихше! - Ліс!
Може, це був не найкращий шлях?
Тож, де ти начебто бачила Аслана?
Може, ви припините вдавати з себе дорослих?
Я не начебто його бачила, я його бачила.
Я дорослий.
Він був просто...
Люсі!
...тут.
Люсі, ти не спиш?
Чому ти вважаєш, що я не бачила Аслана?
Ти мені віриш?
Ми ж перейшли через ущелину.
Не знаю.
Може, ти не хотіла.
Ти ж завжди знала, що ми сюди повернемося, правда?
Сподівалася.
Я щойно звикла до думки, що житиму в Англії.
Але ж ти рада опинитися тут, чи не так?
Поки що так.
Люсі.
Аслане!
Я так за тобою скучила!
- Ти виріс. - Ти зростаєш кожного року...
...і я теж.
Де ти був? Чому не прийшов на допомогу?
Люба, події ніколи не повторюються.
Сюзано! Прокинься!
Звісно, Лу. Як скажеш.
Прокинься.
Аслане?
Ні, стій!
Принце Каспіан?
Так? А ти хто такий?
Пітере!
- Верховний король Пітер. - Думаю, ви кликали.
Так, але... думав, Ви доросліший.
Якщо хочеш, можемо повернутися за кілька років...
Ні. Ні, не треба. Просто ви...
Не зовсім той, на кого я чекав.
Ти теж.
Спільний ворог єднає навіть застарілих ворогів.
Ми з нетерпінням очікували на Ваше повернення, Повелителю.
Наші серця та мечі до Ваших послуг.
Боже, він такий милий.
- Хто це сказав? - Вибач.
Ваша Величність, з усією шаною,
я вважаю, що "сміливий", "галантний" або "войовничий"
було б більш доречні лицарю Нарнії.
Принаймні, ми знаємо, що хоч хтось з вас володіє мечем.
Так, точно. Нещодавно я застосував його по ділу,
боронячи зброю для армії, сер.
Добре. Бо знадобиться кожен меч, який можна дістати.
Тоді Вам краще повернути Ваш власний.
Скільки вони забрали?
Досить зброї та обладунку на два полки.
Але... це не все.
ВИ ПРАВИЛЬНО БОЯЛИСЯ ЛІСІВ Х
"Ви правильно боялися лісів."
- "X"? - Каспіан. Десятий.
Вибачте, мілорде. Це моя провина.
Знаю.
Скажіть, генерале...
...скількох людей ви втратили?
- Жодного, мілорде. - Жодного?
Вони прийшли, наче привиди, глухої ночі. Ми їх не бачили.
Тоді як поясниш свої поранення?
Я спитав...
...скільки людей брало участь
в чортовому нападі нарнійців?
В якому тобі поталанило вижити.
Генерале...
...скільки?
Троє.
Я вибачаюся, лорде Сопеспіан.
Каспіан - не жертва цього дикого повстання.
Він його ватажок.
Здається, Нарнії потрібен новий король.
Ну, добре, що у вас є війська,
але нам потрібні укріплення. Місце тренувань.
Ну? Які вони?
Жаліються увесь час, сперечаються. Дуже вперті зранку.
Тобто, вони тобі сподобалися.
Доволі.
Може, це не те, до чого ви звикли, але захищати можна.
Пітере, тобі варто це побачити.
Це ж ми.
Що це за місце?
А ви не знаєте?
Він має знати, що робить.
Думаю, тепер все залежить від нас.
Це лише питання часу.
Люди Міраза та військові машини вже на шляху.
Отже, ці люди не боронять його фортецю.
Що Ви пропонуєте зробити, Ваша Величність?
- Треба підготуватися до цього. - Починати планувати...
Наша єдина надія - ударити першими.
Безглуздя. Ніхто ніколи не брав ту фортецю.
- Усе буває вперше. - У нас буде елемент несподіванки.
- Але тут ми маємо перевагу! - Якщо окопатися,
зможемо відбивати напади до віку.
Мені, наприклад, безпечніше під землею.
Слухайте, я ціную усе, що ви зробили.
Але це не фортеця. Це могила.
Так, якщо вони хитрі.
Тельмаринці просто моритимуть нас голодом.
- Ми можемо збирати горіхи! - Так, і кидати ними у тельмаринців.
Замовкни!
Думаю, Ви розумієте мою позицію, сер.
Якщо долучити твої війська, впораєшся із охороною?
Або помру, намагаючись зробити це.
- Це мене і непокоїть. - Що?
Ви дієте, наче є лише дві можливості.
Померти тут, або померти там.
- Не впевнений, що ти слухала, Лу. - Ні, це ти не слухаєш.
Чи ти забув, хто здолав Білу Відьму, Пітере?
Гадаю, ми вже досить чекали на Аслана.
Професоре?
- Маю його знайти. - В тебе немає часу.
- Треба відчинити ворота. - Ти не потрапив би сюди без нього.
Ти теж.
Ми з тобою можемо розібратися з Міразом.
А я все ще можу відчинити ворота вчасно.
Так, я ж миша.
Ми очікували декого, ну, трохи вищого на зріст.
- І це кажеш ти? - Це що, жарт?
Ще п'ять хвилин?
Що ти тут робиш?
Я ж не для того допомагав тобі втекти, щоб ти повертався.
Тобі треба тікати,
доки Міраз не дізнався, що ти тут.
Він скоро про це дізнається.
Посадимо його у вашу камеру.
Не помиляйся на рахунок Міраза, як твій батько.
Про що ти говориш?
Вибач.
Дякувати Богові, ти живий.
Вставай.
- Каспіане? - Стій на місці.
- Що ти робиш? - Гадаю, це очевидно, люба.
Деякі сім'ї вважають таку поведінку недоречною.
Тебе ж це не зупинило!
Але ж ти не такий, як я?
Шкода. Це ти вперше показав характер...
...і все це марно.
Опусти меча, Каспіане.
- Я не хочу цього робити. - Ми теж не хочемо.
Це ж особиста кімната.
Що ти робиш? Ті маєш бути біля воріт.
Ні!
Принаймні сьогодні хочу почути правду.
Це ти вбив мого батька?
Ось, дійшли до цього.
Ти ж казав, що твій брат помер уві сні.
Це більш-менш правда.
Каспіане, це нічого не виправить.
У нас, тельмаринців, нічого б не було, якби ми не взяли це.
Твій батько знав це, як і всі інші.
Як ти міг?
Заради цього і ти натиснеш на гачок.
- Заради сина. - Стій!
- Стій на місці. - Тобі треба обирати, люба.
Хочеш, щоб наша дитина була королем?
Або хочеш, щоб вона була, як оцей Каспіан?
- Безбатченко! - Ні!
Каспіане!
Що ж це означає?
- На нас напали! - Бийте тривогу!
Люди! Беріть луки!
- Пітере! - Наше військо зовні! Ходімо!
Зараз, Еде! Зараз.
- Давай сигнал! - Я зайнятий, Піте!
Пітере! Вже запізно. Треба відмінити, поки ще можна.
Ні, в мене все вийде!
Допоможіть!
Для кого ти це робиш, Пітере?
Давай!
Нападай!
На нас напали!
В атаку! В атаку!
За Нарнію!
Лучники!
Обрати ціль!
Цілься!
Еде!
Зачини ворота.
Відступаймо!
Треба відступити! Негайно!
Іди! Виведи її звідси!
Назад, до воріт! Назад!
- Каспіане! - Я його знайду!
Ідіть! Виходьте! Ідіть! Геть! Відступаємо!
За мною!
Віддайте наказ.
Мої люди і досі там.
Відступаємо! Назад! Відступаємо!
Негайно!
Вогонь!
Біжіть, рятуйтеся! Рятуйтеся!
Пітере! Міст!
Залиште нас! Ідіть, брати!
Ім'ям Аслана!
Що сталося?
Його спитай.
- Пітере. - Мене?
Ти міг усе відмінити. Ще був час.
Ні, це сталося завдяки тобі.
Якби усе йшло за планом, солдати врятувалися би.
Якби залишився тут, як мав, вони були б живі!
- Це ж ти нас покликав, забув? - Це моя перша помилка.
Ні. Твоя перша помилка у тому, що ти вважав, що вмієш керувати.
Це ж не я кинув Нарнію.
Але ти її захопив. В тебе прав не більше, ніж у Міраза.
Ти, він, твій батько...
Нарнії краще без усіх вас.
Припиніть!
Чого усі стовбурчите?
Скоро тут будуть тельмаринці.
Дякую... мій любий маленький друже.
- Гарна робота, хлопці. - Ходімо швидше, друзі. Не стій!
Беруна дає війська.
Галма дає війська.
Ташбаан дає війська.
Етінсмур дає війська.
Хай живе король! Хай живе король!
Хлопче, досі радієш чарівному рогові?
Твої королі та королеви підвели нас.
Армія напівмертва. Це живі, незабаром помруть.
Чого тобі треба? Вітань чекаєш?
Хочеш крові свого дядька? Ми теж.
Хочеш його трон? Можемо його тобі дістати.
Ти спробував одну стародавню силу. Вона підвела.
Але є сила могутніша.
Та, що навіть Аслана тримала у покорі впродовж сотні років.
Хто це?
Я голод.
Я спрага.
Я можу не жерти сотні років...
...і не помирати.
Можу пролежати сотні років на льоду...
...і не замерзнути.
Можу випити ріку крові, та не захлинутися.
Покажи мені... своїх ворогів!
Ненавидь, і я з тобою.
Ніхто не вміє ненавидіти краще за нас.
І ви можете... гарантувати смерть Міраза?
І не лише його.
Нехай намалюють коло.
Заждіть.
Це не те, чого я хотів.
Одна крапля крові Адама, і мене буде звільнено.
Тоді я ваша, королю.
Ні!
Стій!
Давай! Давай.
Відійди від нього!
Пітере, любий.
Я сумувала.
Давай.
Лише одна крапля.
Ти знаєш, що не впораєшся сам.
Я знаю. Ти і сам міг.
Чому ти ніколи не казав про мого батька?
Моя мати була з чорних гномів з Північних гір.
Усі ці роки я ризикував життям,
щоб одного дня...
...ти став кращим королем, ніж інші до тебе.
Тоді я підвів тебе.
Усе, що я тобі казав, усе, що не казав,
Усе робив, бо вірив у тебе.
Ти маєш шанс стати найбільш шляхетним протиріччям в історії.
Тельмаринцем, який врятував Нарнію.
Тобі пощастило, розумієш?
Про що це ти?
Ти його бачила.
Хотів би я, щоб він дав мені хоч якийсь доказ.
Може, це саме нам треба довести йому дещо?
Піте, ходімо швидше.
Торти та ганчірки. Це ваш новий план?
Відіслати маленьку дівчинку у найтемніші ліси? Саму?
- Це наш єдиний шанс. - Вона буде не сама.
Хіба вже не досить загинуло?
Нікамбрік був теж моїм другом. Але він втратив надію.
А королева Люсі ні. Я теж.
За Аслана.
За Аслана!
- Тоді я піду з вами. - Ні. Ти потрібен тут.
Треба їх стримати, доки повернуться Люсі та Сюзан.
Якщо я можу...
Може, Міраз тиран та вбивця...
...але як король, він шанує традиції...
...та очікування народу.
Є одна, яка може дати нам трошки часу.
Може, вони вирішили здатися.
Ні.
Задля цього вони надто шляхетні.
"Я, Пітер, даром Аслана, за обранням і завоюванням
Верховний король Нарнії, лорд Кер Паравеля,
Імператор Безлюдних островів,
щоб запобігти зайвому кровопролиттю,
викликаю Міраза на двобій на полі бою.
Перший, хто впаде на землю, програв. Нагородою буде покора."
- Скажи, Принце Едмунде... - Королю.
- Вибачте? - Я король Едмунд.
Просто король, а Пітер - верховний король.
Знаю, це складно.
Навіщо нам так ризикувати,
коли наші армії можуть стерти вас у порох ще до ночі?
Хіба ви ще не зрозуміли, скільки нас?
Тобто, ще тиждень тому нарнійці не існували.
Так буде й далі.
Тоді вам немає чого боятися.
Це ж не питання хоробрості.
Тож, Ви хоробро відмовляєтеся битися з воїном, удвічі молодшим?
Я не сказав, що відмовляюсь.
Ми Вас підтримаємо, Ваша Величність.
Яке б рішення Ви не прийняли.
Королю, наша військова перевага дає чудовий привід відмовитися.
- Інакше навіщо ж... - Я не шукаю приводів!
Я просто хотів сказати,
що Ви маєте право відмовитися.
Його Величність ніколи не відмовиться.
Він не змарнує шанс доказати своєму народові
хоробрість нового короля.
Ти.
Сподіваюся, що меч твого брата гостріший за перо.
Дестрієр завжди мені гарно служив. Ти у хороших руках.
Або копитах.
- Щасти. - Дякую.
Слухай.
Може, час тобі оце повернути.
Краще залиш собі. Може, знову мене прикличеш.
- Може, знову мене викличеш? - О, замовкни.
Якщо будуть кепські справи...
Зрозуміло, Ваша Величність.
Гадаю, ви не будете розчаровані, якщо я виживу.
Ще є час здатися.
Як хочете.
Скільки ще мають загинути заради престолу?
Лише один.
- Швидше! - Вони нас бачили!
- Бери повід. - Що ти робиш?
Вибач, Люсі. Схоже, ти поїдеш сама.
Впевнена, що тобі не потрібен ріг?
Його Величності потрібен відпочинок?
П'ять хвилин?
Три!
Люсі?
Вона дісталася... з невеличкою допомогою.
- Дякую. - Ну, ти був зайнятий.
Сподіваюсь, вдруге ви цього не дозволите!
Піднімися туди. Про всяк випадок.
Не думаю, що тельмаринці дотримаються слова.
- Вибач. - Нічого.
Обережніше.
Посміхайся.
Як він вам?
Молодий.
Але Його Величність дуже добре порається... як на свій вік.
Гадаю, вивих.
Що буде вдома, якщо тут помреш?
Ти завжди був там, а я ніколи...
Облиш на потім.
Перерва!
Перерва.
Зараз не час для шляхетності, Пітере!
Пощади не буде!
Бережись!
У чому річ, хлопче?
Занадто боязкий, щоб вбити?
Життя не моє, щоб вбивати.
Може, я помилявся.
Може, у тебе таки є завдатки тельмаринського короля?
Не такого, як ти.
Збережи життя.
Але я віддам нарнійцям їхнє королівство.
Мій королю.
Розберуся з тобою в кінці.
Це кінець.
Зрада! Його підстрелили!
Вони вбили короля!
Готуйся!
Пітере!
Ідіть!
До зброї, тельмаре!
До зброї!
Давай!
Вершники.
В атаку!
Лучники, готуйсь!
Нарнійці!
Вперед!
Один, два...
Три, чотири...
П'ять, шість...
Обрати ціль!
Будь з ними!
Вісім, дев'ять...
Готуйсь!
Зараз!
Стій, назад. Назад!
Стійте. Стійте!
Зараз!
Вогонь!
Ти ж миша.
Твій народ не має уяви.
Вперед!
Давай! Давай!
Люсі?
Назад, до кургану!
Відріжте їм відступ!
Давай!
Тримайтеся!
Назад, до кургану!
Розчавіть їх.
Аслане!
Я знала, що це ти. Увесь цей час я знала.
Але інші мені не повірили.
Чому ж це тебе зупинило і ти не прийшла до мене?
Вибач. Я злякалася йти сама.
Чому ти не показався?
Чому не рикнув та не врятував нас, як минулого разу?
Події ніколи не повторюються, люба.
Якби я прийшла раніше, усі, хто помер... були б живі?
Люсі, ми ніколи не дізнаємося, що могло б статися.
Але те, що має статися, зовсім інша річ.
- Отже, ти допоможеш? - Звісно ж.
- І ти теж. - О, я б хотіла бути хоробрішою.
Якби була хоробрішою, стала б левицею.
Думаю, твої друзі вже виспалися, як гадаєш?
Ходімо!
Люсі.
За Аслана!
Здолаємо їх, якщо заженемо у ріку.
Треба перешикуватись. До Беруни!
До мосту!
Вогонь!
Що відбувається?
- Ріка! - Відступаємо!
Назад! Назад!
Ходімо.
Збираємося на березі!
Тобі не зашкодять!
Здавайте зброю!
Збирайте зброю!
Встаньте, королі та королеви Нарнії.
Усі ви.
Я не думаю, що готовий.
Саме тому я й знаю, що готовий.
Дякую, Ваша Величність.
Дякую.
Вітаємо, Аслане! Це велика честь бути...
Я зовсім розгубився.
Благаю, простити мене за такий недоречний вигляд.
Може, ще краплинку?
- Гадаю, не допоможе. - Можна спробувати.
Тобі й так личить, малеча.
Однаково, Великий королю,
шкодую, що маю піти, бо хвіст - це мишача честь та слава.
Друже, може ти занадто багато думаєш про свою честь?
Але це не просто честь. Він допомагає стояти прямо.
Та лазити. Усе хватати.
Якщо це догодить Вашій Величності, ми не носитимемо. Сором
мати честь, у якій відмовлено нашому капітанові.
Не заради твоєї гідності.
А заради любові твого народу.
Дивіться! Дякую, Володарю. Буду завжди його цінувати.
Від сьогодні він служитиме нагадуванням моєї сором'язливості.
А де ж цей любий маленький друже, про якого ви мені казали?
Тепер бачиш його?
Бо ти застряг у...
Шкода, але їх майбутнє у тому світі буде добрим.
Ваша Величність?
Ми готові. Зібралися всі.
Нарнія належить нарнійцям. І людям теж.
Ті тельмаринці, які хочуть залишитися
та жити в мирі, вийдіть.
Але, якщо хтось бажає,
Аслан поверне вас у дім ваших батьків.
Ми так давно залишили Тельмар.
Ми говоримо не про Тельмар.
Вашими предками були морські пірати.
Вони потрапили на острів.
Вони знайшли печеру та перехід, який привів їх сюди з іншого світу.
З того ж світу, що й королів та королев.
Я можу повернути вас на острів.
Це гарне місце для всіх, хто бажає нової долі.
Я піду.
Я прийму пропозицію.
Ми теж.
Ви першими вирішили, тому ваше майбутнє у тому світі буде гарним.
- Куди вони поділися? - Вони їх вбили.
Як нам дізнатися, що це не шлях до смерті?
Королю, якщо мій приклад допоможе,
я проведу 11 мишей через двері.
- Ми підемо. - Ми підемо?
Ходімо, наш час настав.
Бо ми...
...більше тут не потрібні.
Пригляну за ним, доки ти повернешся.
Боюся, це назавжди.
Ми не повернемося.
Ніколи?
Ви повернетеся.
Думаю, він мав на увазі вас.
Але чому?
- Може, вони щось не те зробили? - Навпаки, люба.
Але на все свій час.
Твій брат та сестра навчилися в цього світу усьому, що можливо.
Настав час для них жити у своєму.
Усе гаразд, Лу.
Усе не так, як я уявляв...
...але все добре.
Одного дня ти теж зрозумієш. Ходімо.
Я рада, що повернулася.
Хотілося би більше побути разом.
У нас би нічого не вийшло.
Чому ні?
Мені ж 1300 років.
Впевнений, підросту - зрозумію.
Я старший, але не хочу розуміти.
Ти сідаєш на цей?
Гадаєш, в нас немає можливості повернутися?
Залишив у Нарнії новий ліхтарик.