Ruptura
Resincronizare, corecţie: okid
Băieţii de la Comisia pentru Siguranţa Transporturilor
au venit pentru problema cu batardoul.
Bine, mulţumesc.
Acolo e.
Ar trebui să verific algoritmii, nu crezi?
Nu.
- Aştepţi analiza spectrometrului? - Nu.
- Bună! - Bună.
Luăm cina diseară?
Dacă ieşim la cină, s-ar putea să nu ne mai întoarcem.
Bine.
Vreau să mă trezesc cu tine, dnă Smith.
Vreau să văd măcar unde stai.
Stau aici, dle Smith.
Divizia metropolitană.
Cu lt. Nunally, vă rog!
Lt. Nunally intră în tură diseară, la şase. Vă poate ajuta altcineva?
Nu, e-n regulă. Vorbesc cu el mai târziu. Mulţumesc.
- Bună ziua, Ciro! - Bună ziua!
Bună!
- Ai venit devreme acasă. - Da.
Am simţit o dorinţă puternică.
- Te simţi bine? - Da. Vreau o îmbrăţişare.
Te-am urmărit noaptea cum dormi.
E înfricoşător!
Uneori, când sunt la muncă, mă gândesc la tine
- şi mă simt copleşit. - Ted.
E o forţă densă, geofizică. Parcă aş fi tras de miezul pământului.
Cum se schimbă lucrurile...
Tu simţi asta pentru mine?
Nu cred că sunt în stare de discuţia asta în seara asta.
- Încerc să descriu ce simt. - Astea nu par sentimente.
Dar cum e un sentiment?
Tu crezi că eşti mult mai inteligent decât mine.
Probabil că te simţi foarte puternic.
Neajutorat, de fapt.
Ok, poate că e timpul chiar să avem o discuţie.
Nu.
- Nu? - Nu.
Bine. Nu mai contează.
Mă duc să mă schimb. Îţi pregătesc cina.
- Te iubesc! - Ştiu.
Şi el, dnă Smith?
- Îmi pare rău. - Nu e cazul.
Cunoaşterea înseamnă durere. Sunt obişnuit cu asta.
Nu că nu m-aş alege şi cu ceva plăcere în schimbul durerii.
Dl şi dna Crawford? E totul în regulă?
Toată lumea e bine?
Aţi văzut ceva ieşit din comun?
Doar pe dl şi dna Crawford.
- Nimeni altcineva? - Nu.
- Flores, ce mai faci? - Bine.
Avem un martor. Pe grădinar. Îl cheamă Ciro.
Băieţi, dumnealui e lt. Nunally.
- Îmi pare bine! - Bună ziua!
Ce ştim?
- Dle Crawford? - Cine e?
Sunt lt. Robert Nunally. Sunt negociator de ostatici la poliţie.
Dle Crawford?
Bine...
Voi doi! Să mergem!
Doar tu.
Dle Crawford? O să deschid un pic uşa.
- Să îţi spun Rob? - Sigur, dacă vreţi...
Sunt mulţi vampiri afară.
Dle Crawford...
ce-ar fi să-mi daţi arma?
Aşa pot să fiu mai atent la ce spuneţi, în regulă?
Asta-i cea mai bună lovitură a ta, Rob? Ca să zic aşa...
Uite ce-ţi spun, las arma, dacă o laşi şi tu.
Le lăsăm amândoi jos.
Le lăsăm şi ne îndepărtăm. Aşa poţi să fii atent la ce spun.
Bine. Va trebui să vă rog s-o lăsaţi dvs. primul.
Aveţi cuvântul meu.
Dacă toată lumea face mici compromisuri, încercăm să obţinem ce doriţi.
Un final fericit.
Dle Crawford, grădinarul ne-a spus că soţia dvs...
- Ted. - Poftim?
- Poţi să-mi spui Ted. - Ted. Excelent!
Soţia ta e aici?
- Se simte bine? - Nu cred. Am împuşcat-o.
V-aţi împuşcat soţia!?
Da, am cedat deodată, am luat arma şi am împuşcat-o în cap.
Ştiu că n-a fost bine.
Mă asculţi, Rob?
Iisuse...
Am citit undeva că cel mai bine găseşti pulsul în artera femurală.
E la suprafaţa interiorului coapsei.
Dacă îţi bagi degetele pe sub fusta ei, o s-o găseşti.
Încetaţi!
Are puls.
Rob.
Ai făcut treabă bună. Te simţi bine?
- Vreau să fiu în sală. - Ne descurcăm.
Ştiu. Dar vreau să fiu acolo.
Vreau să văd cazul rezolvat înainte să-l predăm procuraturii.
Nu mai urla, Phil!
Te-am sunat din bunăvoinţă, iar tu vrei să profiţi.
Ba nu. Nu vreau s-o transform într-o infracţiune măruntă!
Faptul că am multe cazuri deschise e irelevant.
De fapt, clientul tău a încercat să-şi ucidă cumnatul.
Un accident la golf?! Phil!
Clientul tău deţine o singură crosă de golf, n-are mingi,
iar accidentul a avut loc
pe scările unei săli ilegale de jocuri de noroc.
Ne vedem la tribunal.
Nu, dar o să fie cineva de la birou. Poţi vorbi cu el.
Beachum. Salut!
Nu.
Wooton Sims?
Taci!
Nu mă deranjează că e din scurt. E-n regulă.
Haine elegante? La ce oră? E bine.
Mulţumeşte-i din partea mea. Bine.
- De câte ori am spus "bine"? - Tâmpitule!
Cum naiba te-ai angajat la Wooton Sims?
Pe mine nu mă primesc nici măcar la un interviu.
- Să ne prefacem că nu vorbeşte. - Sunt aici de 5 ani.
Sunt supervizor.
- Am absolvit USC summa cum laude. - Am nevoie de un smoching.
- Eşti un mincinos! - În seara asta. E posibil?
- Sigur. - Se face aşa ceva?
- Pot comanda pentru aceeaşi zi? - Sigur.
- Pot să-ţi dau asta? - Da.
Limita e depăşită, îţi dau asta.
De ce îţi trebuie?
Burt Wooton organizează o operă de binefacere.
- Burt? - Aşa mi-a spus să-i zic.
Trebuie să-ţi alegi un stil.
- Cum? - Biroul lui Willy Beachum.
- Poate... Clasic. - Clasic!?
Nicio problemă.
Ai grijă să aibă butoni şi bureţi la genunchi.
- Ăsta nu e clasic. Înainte şi după. - Asta spuneam şi eu.
- Dumnezeu vrea să te vadă. - Al nostru?
Care e la etajul patru.
Dle Lobruto? Dl Beachum.
- Ia loc! - Mulţumesc.
William, fără iniţială, Beachum.
Un procent de condamnări de 97%.
- Impresionant! - Mulţumesc.
Sigur, ai dat cazurile pe care le-ai fi pierdut adjuncţilor.
Am luat 2-3 cazuri pentru fiecare pe care îl cedez.
Nu făceau faţă volumului de muncă şi mie nu-mi place să pierd.
N-o să câştigi mereu la Wooton Sims.
Munca la Wooton Sims e o victorie, nu-i aşa?
- Ai nevoie de o iniţială. - Poftim?
Cei de acolo joacă squash şi au iniţiale.
- Preferă numele de fată al mamei. - Mama n-are nume de fată.
Cred că locul tău e aici, William.
Cu tot respectul, n-am muncit atât ca să stau unde mi-e locul.
Bănuiam eu.
Ai experienţă în procese, eşti talentat,
ai o slujbă bună în sectorul privat.
În curând o să ai loc la marginea terenului, la meciurile lui Lakers.
Te mai poate ajuta cu ceva primăria Los Angelesului?
Nu, cred că asta e tot.
E un brâu, Willy. Se pune la talie.
Bine. E în regulă?
- Da. - Bine.
Willy, răspunde la telefon!
Ce e, Norman?
O tentativă de crimă.
Tipul şi-a împuşcat soţia, care e în comă.
Audierea e la ora trei, cu judecătorul Moran.
- Adică peste 15 minute. - Mai lucrezi aici, nu?
- Norman, caută pe altcineva. - Toţi sunt ocupaţi.
N-o să se ajungă la proces.
Arma are amprentele lui pe ea, a semnat mărturisirea.
Du-te la audiere şi aşteaptă oferta.
- E o mărturisire serioasă? - Spontană şi semnată.
Hai, Willy!
Bine, dar... uite care-i problema.
Am luat o decizie. Dacă vor să se certe, s-o facă afară.
Dle Beachum!
Mă bucur să văd un om care se îmbracă elegant pentru tribunal.
Îmi pare foarte rău, dle judecător. E o poveste lungă.
Statul California contra lui Theodore Crawford.
Dl Crawford e reprezentat la audiere de un avocat din oficiu.
Am înţeles că va angaja un avocat pentru următoarele proceduri.
Dle Crawford, aţi fost acuzat conform secţiunii 664/187
din codul penal californian: tentativă de crimă.
Renunţaţi la citirea acuzaţiilor şi a drepturilor?
- Da. - Da, dar vreau...
- Cum pledaţi? - Nevinovat.
Dar vreau să renunţ la dreptul la avocat şi să mă reprezint singur.
Doar nu aveţi probleme în a vă găsi un avocat?
Nu, dar vreau s-o fac singur.
- Aş vrea să discut cu clientul meu. - Nu sunt clientul tău. Fii atent!
Dle Crawford, acuzaţiile sunt foarte grave.
Vă rog să vă angajaţi un avocat.
Sunteţi amabil, dar cred că e dreptul meu să n-o fac.
Lipsa unui avocat nu constituie motiv pentru recurs.
Înţeleg asta.
Procuratura obiectează, dle Beachum?
Dle judecător, avem o mărturisire verbală şi una semnată.
Deci, îl sfătuiesc pe dl Crawford să... să îşi ia un avocat competent,
pentru a ajunge la o înţelegere.
Dovezile sunt foarte serioase, dle Crawford. Vreţi să vă mai gândiţi?
- Deloc. - O să fie un circ.
Apreciez grija ta pentru demnitatea tribunalului, 007!
Din păcate, omul e un contribuabil.
Constituţia îi dă dreptul să încerce să manipuleze
sistemul juridic la fel ca oricine.
Dacă dl Crawford vrea să se reprezinte singur...
...o să dureze ceva timp.
Din păcate, eu nu voi mai fi aici ca procuror.
Dar nu obiectăm.
Dle judecător, vreau să renunţ la dreptul la o audiere preliminară
şi să trecem direct la proces. Asta vă ajută, dle Beachum?
Nu vă faceţi griji pentru dl Beachum. Procuratura va trimite pe altcineva.
Nu, îmi place dl Beachum.
Dle Beachum... Te place.
Excelent!
Se pare că dl Crawford şi-a înţeles drepturile şi responsabilităţile,
aşa că decizia vă aparţine.
De ce nu!?
Bine, atunci. Cazul va fi programat pentru judecată la prima dată disponibilă.
Beachum.
Se spune că eşti bun.
Chiar aşa?
- Tu cine naiba eşti? - Lt. Nunally.
Eu am obţinut mărturisirea lui Crawford.
- Cu ce te pot ajuta? - O să-ţi faci treaba serios?
Mi se pare că deja eşti cu gândul la plecare.
Ar trebui să iei cazul în serios.
Ai grijă! E ceva ciudat la tipul ăsta.
Tu ai obţinut mărturisirea?
- I-ai luat pistolul din mână. - Da.
E ca şi rezolvat, nu-ţi face griji.
Vreau un whisky.
Mulţumesc.
- Eşti rechin? - Poftim?
Te învârţi pe hol de jumătate de oră, de parcă ai muri dacă te-ai opri.
Da, sunt rechin.
Dar tu? Şi tu eşti rechin?
L-ai salutat pe Burt?
Burt vorbeşte cu primarul.
- Te cunosc? - Nikki Gardner.
- Noua ta şefă. - Tu mi-ai trimis invitaţia.
M-am gândit să-l cunosc pe tipul misterios
pe care Burt l-a cules de nicăieri.
Nu-l ştiu prea bine pe Burt.
Fiecare partener are o echipă de asociaţi.
Fiecare asociat are o echipă de asociaţi juniori.
Tu eşti în echipa mea, aşa că o să-ţi supraveghez cazurile
şi o să te ghidez în cadrul politicii firmei.
- Ca un fel de mentor. - Sunt ca un poliţist supraveghetor.
- Vrei să mă sperii? - Să te întreb ceva.
Dă-i drumul!
Avem un asociat senior la firmă, Calvin Tyler.
E o vedetă în plină ascensiune.
E adversarul tău la proces. Puştiul unui client a condus beat.
Apoi, Calvin e concediat,
iar Burt Wooton, care n-a intervievat un asociat junior până acum,
cu atât mai puţin să angajeze unul, spune că începi în două săptămâni.
Calvin mi-a făcut o ofertă.
I-am spus că dacă-mi poate obţine o întâlnire cu dl Wooton
pierd procesul.
A aranjat tot, a venit la proces nepregătit şi am şters pe jos cu el.
Clientul vostru a primit pedeapsa maximă,
iar a doua zi m-am întâlnit cu dl Wooton.
Burt.
N-ai greşit foarte mult.
N-am fost foarte cinstit cu Calvin.
Nu răspunzi?
Toţi oamenii cu care vreau să vorbesc sunt aici.
Bine ai venit la Wooton Sims! Răspunde.
- Da. - Willy, sunt Flores. Am veşti proaste.
- Arma nu e bună. - Cum adică?
E bună, dar nu e bună ca probă. Nu s-a tras cu ea niciodată.
Niciodată?
E arma din casă, nu?
Da, e proprietatea acuzatului, a cumpărat-o acum o lună.
El n-a ieşit din casă! A fost închis din momentul crimei
până în momentul arestării, arma trebuie să fie acolo.
Nu-mi spune că nu e acolo!
Găseşte-o! Trimite mâine o echipă, s-o caute.
Nu.
Totul s-a întâmplat rapid. M-am gândit că...
M-am gândit că era decorat aşa fără un motiv anume.
Ce au cei mai mulţi asociaţi juniori?
Care e diferenţa între italian şi englezesc?
Da, ştiu că sunt două ţări diferite. Mă refeream la design interior.
Aşteptaţi un pic.
- Ce stil e ăsta? - Ucigaş modern.
Nu ştiu. O să-mi dau seama când o să văd.
La două? Nu...
Bine. La revedere!
Mulţumesc.
- Ce naiba e asta? - O chestie. Face treburi.
- El a făcut-o? - Tipul? Da.
Uite! E pentru acel Glock 45 găsit la locul crimei.
Până acum nu există alte arme.
Nu avem arma, n-are praf de puşcă pe mâini, n-are sânge pe haine.
Am găsit patru cartuşe goale, calibrul 45, fără amprente.
S-au tras patru focuri. Lipsesc patru gloanţe din cutie.
Patru cartuşe pe jos, fără amprente pe ele.
Şi o armă cu care nu s-a tras.
Tipul îşi bate joc de noi. A aranjat cărţile.
E drăguţă.
Arma e în casă.
Poate că purta mănuşi, poate a avut timp să se schimbe.
Dar e în casă. Şi o să-ţi spun de ce.
Pentru că oamenii au supravegheat casa şi n-a ieşit de acolo.
Poate că mă înşel,
dar nu cred că pistolul a făcut picioruşe şi a fugit.
Dacă ai nevoie de mai mulţi oameni, eu sunt pentru.
Asigurarea pentru invaliditate.
Majoritatea angajaţilor o primesc.
Costă doar 6,84 dolari în plus pe lună.
Ai grijă să semnezi cu sânge, cu diavolul. Altfel, actul nu e legal.
Mă duc la o şedinţă. Voiam să mă asigur că ai tot ce trebuie.
Am mai mult decât îmi trebuie.
Am întârziat un pic. Condu-mă!
- Îl trimit înapoi imediat. - Nicio problemă.
Tocmai comandam mobilă. Voiam să-i dau mostre.
Eu credeam că e vorba de ceva de mâncare.
- Îmi place. - Şi mie.
- Fără mov. - Mă ocup eu!
- "Mai mult decât îmi trebuie"? - Mă refeream la mobilă.
Nu te ataşa prea tare. N-o să stai în biroul ăsta mult.
De marţi în două săptămâni, toată echipa pleacă la Chicago.
- De ce? Ce se întâmplă la Chicago? - Warfield.
Warfield?! Nu e tipul care a furat 300 de milioane de la propria-i companie?
Tipul care nu ştia ce face directorul lui contabil.
A, da...
E un test, Willy.
Burt mi-a spus să te verific sub presiune.
Sunt bun la aşa ceva.
Vrea să te pun la curent cu opt luni de depoziţii în două săptămâni.
Nicio problemă.
Cum rămâne cu încheierea cazurilor la vechea slujbă?
Nu-ţi fă griji de asta.
- Da. - Beachum.
Nu, Danny, nu. Nu, nu, nu. Ideea e să luăm lucrurile de aici.
O, asta era ideea? Îmi pare rău.
- Ia o bomboană! - Mulţumesc.
- Ce culoare ai luat? - Galbenă.
E cu aromă de popcorn. Ce scârbos!
- Mulţumesc. - Să nu zici că nu ţi-am zis!
Danny, nu e...
NU
Bine...
Scuze!
- Ce face soţia mea? - Nu ştiu.
Dar sigur îi e mai bine.
Am auzit că trebuie să vorbeşti cu oamenii aflaţi în comă.
Să le pui muzica preferată. Ar putea să audă.
Dar probabil că eşti prea ocupat cu cazul Warfield.
Poftim?
Nu te judec. Oricine provine din acelaşi mediu ca tine,
care apoi se întreţine la facultăţi de rahat
scriind lucrări pe internet pentru puştii de la Princeton...
Doamne! Datorii de 60.000 de dolari şi un procent de condamnări de 97%.
- O meriţi, băiete! - Ce ai făcut?
Am voie să folosesc un detectiv particular.
- Nu ca să mă anchetezi pe mine. - De ce nu? Tu mă anchetezi.
- Pentru că ţi-ai împuşcat soţia. - Se presupune. Nu aşa se zice?
Dacă nu pot prezenta ceva ca probă, nu există.
- Nu mă joc cu tine. - Mi-e teamă că trebuie.
Ce-i asta? O formă de comunicare?
- Mi-ai trimis o cutie de acte. - Se numeşte descoperire. Bine?
Suntem obligaţi să facem asta, pentru a oferi dovezile acuzatului,
să-şi poată pregăti apărarea.
Nu e nimic important în ele. N-ai descoperit nimic.
E şi ăsta un punct de vedere. Altul ar fi că poate am dat lovitura.
Au găsit arma?
N-am nevoie de ea pentru condamnare.
Te deranjează dacă-ţi spun Willy?
- Nu. - Nu. Willy.
Vreau să devii avocatul meu. O să-ţi dau mulţi bani.
Sunt procurorul în acest caz.
Dar îţi dau şansa
să fii de cealaltă baricadă a nebuniei ăsteia, cât mai poţi.
Ai înnebunit?
La sfatul avocatului, o să refuz să răspund.
Uite, mulţumesc pentru ofertă. Dar rămân unde sunt acum.
Cel puţin încă o săptămână.
Păstrează asta! N-o trimite înapoi.
Îţi trebuie. Şi trebuie să alcătuieşti o listă de martori.
Nu, las tâmpeniile cu martorii în seama ta.
Pentru că nu ai martori.
Nu, sunt nevinovat până la proba contrarie.
Mă rog... L-ai auzit pe judecător. Ştii că ăsta nu e motiv de recurs.
- Un juriu format din semenii mei... - Da.
Bunicul meu vindea ouă.
N-o să te bazezi pe copilăria dificilă, nu?
Nu, mă uitam la ouă cu lumânarea. Ştii ce e asta?
Ţii oul în lumina lumânării şi cauţi imperfecţiuni.
Prima oară mi-a spus să le pun pe cele crăpate sau cu defect
într-o găleată.
Când s-a întors, erau 300 de ouă acolo.
M-a întrebat ce naiba fac. Găsisem defecte la toate.
Coaja avea crăpături cât firul de păr.
Dacă te uiţi cu atenţie, o să vezi că totul are un punct slab,
unde va ceda mai devreme sau mai târziu.
- Îl cauţi pe al meu? - L-am găsit deja.
- Care e? - Eşti un învingător.
Atunci am încurcat-o, nu?
Fii sigur, bătrâne!
- Cât era ceasul? - În jur de ora cinci.
Ea a intrat în casă.
Înainte de asta, l-aţi văzut pe dl Crawford sosind?
- Da. - Când?
Mai devreme decât de obicei, pe la ora patru.
- Dl Crawford a parcat în şopron? - Nu, mereu parchează în garaj.
E foarte atent cu maşina lui.
Aţi spune că dl Crawford e un om foarte precaut?
Da. Întotdeauna.
Mulţumesc. Nu mai am întrebări.
- Dle Crawford! - Da, dnă judecător?
Salut, Ciro!
Nu, dle Crawford. E rândul dvs. să interogaţi martorul.
Nu am întrebări.
- La ce oră? - La 5:12.
Am chemat trupele SWAT imediat ce ne-am dat seama că e posibil să fie luaţi ostatici.
Am încercat să stabilesc legătura prin interfonul de la poartă.
- A răspuns cineva? - Nu.
- Şi apoi? - Au mai sosit două detaşamente.
Am izolat clădirea cât am putut de repede,
pentru a menţine casa sub supraveghere.
Îmi pare rău, dle Beachum. Dnă judecător...
Casa era înconjurată la câteva minute de la sosirea dvs.
Din toate părţile.
Nici dvs., nici alt ofiţer
n-a văzut pe cineva intrând sau ieşind din casă.
- Nu. - Ce s-a întâmplat apoi?
Glonţul a străpuns cortexul frontal şi lobul temporal,
oprindu-se în partea dreaptă superioară a creierului, lângă os.
Gravitatea rănii?
A provocat răni grave şi ireparabile.
Putem spune, dr. Kang,
că cine a provocat o asemenea rană a intenţionat să ucidă?
- O clipă... Dle Crawford? - Da.
Poate vreţi să obiectaţi. Martorul nu vă cunoştea starea mentală.
Nu, mulţumesc.
Continuaţi!
Îmi cer scuze.
După ce aţi lăsat arma jos, ce a făcut dl Crawford?
A mărturisit că şi-a împuşcat soţia.
A mărturisit.
Dl Crawford părea derutat, ameţit sau lipsit de discernământ?
Nu, deloc. Ştia ce se întâmplă.
Dle detectiv Nunally, ce a spus dl Crawford?
A spus: "Am cedat deodată, am luat arma şi am împuşcat-o în cap."
- Obiectez! - Îmi cer scuze, aţi spus ceva?
- Da, vreau să obiectez. - Pe ce motiv?
- Nu ştiu. - Dnă judecător...
Nu ştiu cum se spune, dar... Nu era prima oară când se întâmpla, dar...
Eu...
Nu ştiu termenii juridici.
Ce-ar fi să ne explicaţi în termeni obişnuiţi?
Se regula cu victima.
- Aţi spus în termeni obişnuiţi. - Dnă judecător...!
Îmi pare rău, dar cum se cheamă în limbajul juridic
când ofiţerul care te-a arestat avea relaţii sexuale cu soţia ta?
Eu cred că pot să obiectez. Mi se pare dezgustător.
Dar nu ştiu, poate că greşesc.
Rob?
O, rahat!
Putem sta de vorbă?
Ordine... Ordine!
Aprod, ordine! Ordine! Aprod! Vă rog!
Mincinosul naibii!
Suntem în pauză.
Avea lista mea cu martori. Trebuia să ceară respingerea ei.
- Am greşit, îmi cer scuze. - Aţi fost avertizat!
Nu profitaţi ca să vă jucaţi.
Dar e adevărat! Nu adevărul ne interesează?
Dle Beachum, e adevărat?
Nu ştiu, dnă judecător. Am aflat acum cinci minute.
Dacă nu mă credeţi, citaţi-l din nou ca martor!
Situaţia scapă de sub control.
Mi-a provocat martorul cu o acuzaţie scandaloasă.
- Scula mea are dovezi. - Poftim?
Detectivul meu particular... Îi spun "sculă".
Poate ar trebui să-l folosesc drept martor.
De când cu tragedia, a găsit date şi martori
care confirmă că soţia mea şi dl Nunally aveau o aventură.
- Scula mea e bună. - Dnă judecător, şi ce dacă e aşa?
- Beachum! - Chiar dacă ar fi fost aşa...
Martorul a avut relaţii intime cu victima
şi l-a atacat pe acuzat în timpul arestării.
Când încerca să obţină aşa-zisa mărturisire. Da.
Haide...
Ăsta e un argument juridic? "Haide..."
Nu mă face să vin la tine...
Dnă judecător, a dictat şi a semnat mărturisirea la secţie,
cu mult timp după incident. E-n regulă.
Mă temeam pentru viaţa mea de vreme ce amantul soţiei mele, care tocmai mă bătuse,
era în sală cu prietenii lui şi cu alţi ofiţeri.
Detectivul Nunally a fost de faţă la interogarea dlui Crawford?
E posibil, nu ştiu.
Pentru că dacă e aşa, amândouă mărturisirile sunt de nefolosit.
Dacă Nunally a fost acolo, dl Crawford era sub presiune.
Mărturisirile şi dovezile strânse în prezenţa dlui Nunally
trebuie anulate, fiind "fructul pomului otrăvit".
E o nebunie!
E din Biblie. Fructul pomului... E din Matei. Sau din Marcu?
El a aranjat tot. E o capcană.
Îmi pare rău, dle Beachum,
dar mărturisirile obţinute cu forţa nu au ce căuta în tribunalul meu.
Dnă judecător, pot să mă duc acasă? Vine Ziua Recunoştinţei.
- Incredibil! - Nu forţaţi nota, dle Crawford.
O să-l las pe dl Beachum câteva zile să caute noi dovezi.
Dacă nu găseşte, poate vă duceţi acasă.
Ne întâlnim luni dimineaţă. Cred că asta e tot.
Mulţumesc, dnă judecător.
Cu bine!
Nici măcar n-ai avut curajul să vii să-mi vorbeşti.
Voiam s-o fac...
...după ce mă lămuream...
...cu privire la o soluţie pentru asta.
Ce te face să crezi că decizia îţi aparţine?
- Îmi luaţi cazul? - Ai deja bagajul făcut. Pleacă!
- Şi dacă găsesc dovezi noi? - Unde? La magazin?
O să deschidă mai devreme după Ziua Recunoştinţei?
Martorul meu... m-a minţit.
Da... Pentru că a putut. Pentru că n-ai fost atent.
Şi ştiu de ce. Erai cu mintea la salariul cel mare.
Ce facem aici nu prea mai contează pentru tine.
Despre asta e vorba, nu-i aşa? N-o să fiu ca tine peste 20 de ani.
Ai grijă!
Vrei să mă judeci? N-ai decât! Dar chestia e că a fost o capcană.
- Mărturisirea, tot... - Posibil.
Dar nu trebuia să se transforme într-o umilire publică
pentru biroul nostru de procuratură.
Te-ai dus acolo nepregătit.
Ai fost arogant, neglijent, ne-ai făcut rău.
Încă nu ştim cât de mult. Am remarcat că nici nu ai întrebat.
Dar nu-ţi face griji, Willy, facem noi curat după tine.
Whisky.
Ai încurcat-o azi. E de admirat inteligenţa lui.
- Da? - Dă-i diavolului ce-i al diavolului.
- Ce a spus Lobruto? - Mi-a luat cazul.
- Bine. - Da?
Da.
- Aşa limitează daunele. - Nu-l cunoşti pe tip.
M-am certat cu Burt azi, ca să nu te dea afară.
- Vrei postul ăsta, nu? - Da.
Bine.
Trebuie să mai stau aici o oră. Du-te acasă!
Şi vreau să mă suni mai târziu.
Sună-mă mai târziu!
- Nu trebuie să pleci. - Ba da.
Nu petreci Ziua Recunoştinţei cu familia?
Nu.
Eu trebuie să mă duc la ai mei, dacă vrei să vii.
Bine.
- Mulţumesc. - Încă nu-mi mulţumi.
Dle Beachum, cu ce vă pot ajuta?
Vă rog, dle Beachum!
Îl vreau înapoi!
Îmi asum răspunderea pentru tot ce s-a întâmplat.
Deşi simt că ar fi păţit-o oricine.
Dar, dacă eram atent, eu n-aş fi păţit-o.
Nu-ţi dau cazul înapoi ca să-ţi cârpeşti tu mândria.
Nu e vorba doar de mândria mea.
Ci şi de faptul că tipul ăsta e foarte mulţumit de ce se întâmplă.
E mulţumit? Asta nu e o dovadă.
Corect, dar cineva trebuie să-l închidă.
Dacă-mi dai o şansă...
Dacă există o modalitate, o s-o găsesc.
Şi dacă nu poţi? Uite, dacă pleci acum, te înlocuiesc.
Sunt acoperit, am luat măsuri.
Dar dacă mergi mai departe şi pierzi,
îţi garantez că postul tău nou nu te mai aşteaptă.
Iar eu n-o să te mai pot ţine aici.
E o funcţie publică, trebuie să cadă capete.
Tot îl mai vrei?
Mulţumesc.
Da.
- Arma e în casă. - Da, numai că nu e.
Atunci ce a făcut, detectivule? A legat-o de un balon cu heliu?
Poate. Poate că a dizolvat-o cu acid.
Ştii...
...incapacitatea ta de a-ţi face treaba ca lumea
mă împiedică să mi-o fac şi eu pe a mea. În regulă?
Luni mă reîntorc la tribunal în acest caz.
Bine, o să adun o echipă. O să mai facem o percheziţie.
Dar e ultima!
Soţia mea a dus copiii la mama ei.
- Presa s-a adunat în faţa casei. - Ce-a fost în mintea ta?
- Ai fost chemat la amanta ta? - Nu ştiam că e casa ei.
- Era numele ei de familie! - Nu-l ştiam.
Nu pe cel real.
Ne întâlneam la Miramar la aceeaşi oră, de două ori pe săptămână.
Nu puneam întrebări, nu ne sunam.
Astea erau regulile. Regulile ei.
Bine. Simţeai că are regulile astea
pentru că a mai făcut aşa ceva cu alţii?
- Fii cinstit! - Nu.
Nu ştiu dacă înţelegi, pentru că eşti un avocat nenorocit,
dar ce era între noi era real. Nu era doar o aventură.
Fata asta mă făcea să mă simt...
Ce era să fac?
- Să-mi spui. - Am încercat să te avertizez.
Nu, m-ai avertizat că e inteligent. Nu şi că tu eşti prost.
- Să ţi-o trag, scârbă! - Să mi-o tragi? Deja ai făcut-o!
Nu credeam că ştie.
Nu aveam de unde să ştiu că a aflat.
Am crezut că e nebun, ştii?
- Aveţi camere de supraveghere? - Da.
Aş vrea o copie a casetelor de pe 10 noiembrie.
- Cât pot de repede. - Sunt presat de timp.
- Exact aşa le-a lăsat? - Da.
Voiau să plece săptămâna viitoare?
Scuzaţi-mă!
Crawford Aeronautics.
Da. E pentru dvs.
Pe linia 1.
Alo?
Willy, bătrâne, cum merge?
Păi...
...eu sunt aici, iar tu eşti tot acolo, deci...
Ai dreptate. Lumea e încă aşa cum trebuie.
Ai tot ce-ţi trebuie, Willy? Vrei o cafea?
- Nu, mulţumesc. - Bine.
Ai găsit dovezi noi, nu?
Ce e, Willy? Nu mai suntem prieteni?
Încerc să te ajut.
Eşti într-o situaţie neplăcută, nu ştii la cine să apelezi.
- O să închid. - Fă-mi un serviciu, vrei, amice?
Spune-i Tinei să anuleze biletele soţiei mele.
Aveam planuri de călătorie. Voiam să plecăm.
Săptămâna viitoare, de fapt. Într-o a doua lună de miere...
Dureros de ironic, recunosc.
Dar nu cred că Jennifer o să vină, Willy. Tu ce zici?
Am făcut casa praf.
Nu am găsit arma. Îmi pare rău, Willy.
Noapte bună!
"Îndrăzneşti să ieşi? Îndrăzneşti să intri?"
"Cât poţi să pierzi? Cât poţi să câştigi?"
"Şi dacă intri, o iei la stânga sau la dreapta?"
"Sau la dreapta şi trei sferturi? Poate că nu chiar."
"Te poţi zăpăci aşa de tare, că poţi s-o iei la fugă"
"pe drumuri încurcate, într-un ritm dement."
"Să te chinui mile întregi în spaţiul sălbatic,"
"îndreptându-te spre un loc inutil."
"Cel al aşteptării."
"Pentru oamenii care aşteaptă,"
"aşteaptă un tren să plece sau un autobuz să vină."
"Sau un avion să plece, poşta să vină."
"Sau aşteptând ploaia să cadă, sunetul telefonului"
"sau zăpada să cadă."
"Aşteptând prin preajmă un da sau un nu."
"Sau un şirag de perle sau o pereche de pantaloni."
"Sau o perucă sau o nouă şansă."
Ce faceţi?
Am auzit că ajută.
- Cine v-a spus? - Tipul care a împuşcat-o.
- Faceţi parte din familie? - Sunt procuror.
Nu mai avem martori.
Mai devreme s-a mişcat.
Şi-a mişcat pleoapele, de parcă voia să deschidă ochii.
Da, uneori trebuie să le filmăm ochii închişi.
Cu toţii se mişcă. Tresar, scot sunete.
Crezi că visează, dar nu-i aşa. Ci sunt doar...
Sunt doar ultimele semne ale sistemului nervos.
Reflexele normale sunt în jos. În sus e semn de traumatism cranian.
Chiar dacă-şi revine, n-o să mai ştie să vorbească,
darămite cine a tras în ea.
- Şi dacă te aude? - Nu aude.
Se mai întâmplă, nu? Oamenii îşi mai revin. Nu e imposibil.
Pui întrebarea în diverse moduri până obţii răspunsul dorit?
Cred că asta mi-e meseria.
Ştiam eu că trebuia să fac dreptul.
- Nu mănânci curcan? - Sunt vegetariană.
- Carne albă sau roşie? - Nu contează, dle judecător.
Willy a ales deja partea întunecată.
Dl Sierra Club şi dra ACLU îmi fac probleme de sărbători
pentru că pot să-i cumpăr şi să-i vând.
Nu suntem de vânzare, Nik.
Cum ai un avantaj asupra tuturor, nu te superi că-i spunem lui Willy
că şi-ar putea folosi talentul în scopuri mai nobile.
Nu e nevoie să faci asta.
E în regulă, aud asta din când în când.
- De obicei de la oameni cu bani. - Ai câştigat!
- Ca de obicei. - Mai puţin săptămâna asta.
- Bravo, Lee! - Încă nu s-a terminat.
Mie mi s-a părut că s-a terminat.
Lui Willy i-au luat cazul, aşa că...
Poate acum nu pare, dar e o binecuvântare.
Păi... de fapt, nu mi l-au luat.
- Poftim? - Cazul. E tot al meu.
Dar e ilogic. Lobruto trebuie să limiteze daunele.
L-am rugat să mă lase să termin.
Şi nu credeai că aş vrea să ştiu asta?
N-ai auzit când am spus că a trebuit să-l conving pe Burt
să nu te dea afară?
- Putem să nu discutăm acum? - Bine.
Vreau să stăm de vorbă.
M-ai minţit! Nu accept aşa ceva.
Nu te-am minţit. Ţi-am spus că o să fiu gata la timp şi aşa va fi.
Dar am un singur lucru... pe care trebuie să-l fac înainte de asta.
Încă n-ai fost angajat, Willy.
Ai făcut o figură şi ţi-ai făcut intrarea.
Te-ai gândit că aş putea câştiga acest caz?
Nu-mi pasă! Nu e vorba de asta.
Dar despre ce?
Despre capacitatea de a face ce ţi se spune.
Voiai să faci drept corporatist. Am înţeles eu greşit?
Dacă continui aşa, chiar dacă o să câştigi, eu tot o încurc.
Fiindcă se arată astfel că eu nu ştiu ce fac subordonaţii mei,
că judecata mea e proastă şi că nu-mi stăpânesc echipa.
Am riscat, i-am spus lui Burt că s-a terminat cu cazul ăsta.
Nu te-am rugat eu să faci asta.
Ştii ce nu înţelege nimeni despre slujbele publice prost plătite?
Că, din când în când, înfigi un ţăruş în inima celor răi.
Se presupune că n-ar trebui să vorbim despre asta când îi vizităm
pe elevii de clasa a treia la Ziua Carierei...
Nu te ajută să intri în cluburi selecte,
dar îţi dă un sentiment excelent când o faci.
Am treabă.
Mulţumiţi familiei pentru o seară plăcută.
Mulţumesc, dle judecător Gardner.
- Dle poliţist! - Trebuie să găsim arma.
- Am trimis deja trei echipe. - El a fost. Ştim sigur, nu?
Aşa că...
hai s-o găsim!
Nu putem. Vrei să trecem mai departe?
Ştiu un tip de la Biroul Dovezi, îmi e dator.
Poate să pună cartuşele astea în locul celor reale de la Biroul Dovezi,
pentru a avea potrivire balistică cu o altă armă de-a noastră pe care s-o plantăm.
- Du-te acasă! - Ce altceva putem face?
- Du-te acasă! - Ce altceva poţi face, Willy?
Sunt Willy Beachum. Spune-mi ce trebuie să ştiu.
Hei, sunt eu.
Lucrurile au luat-o razna azi şi cred că...
Ei bine, cred că nici tu, nici eu nu ne aşteptam să trecem prin aşa ceva.
Cred că trebuie să ne dăm seama ce e de făcut.
Mă găseşti la numărul ăsta. Sună-mă!
Aveţi un mesaj nou, trimis azi, la ora 16:10.
Bună, dle Beachum, sunt Stephanie, de la hotel Miramar.
Casetele de supraveghere sunt gata.
Puteţi să le luaţi de la recepţie. Mulţumesc.
Ştii că e el, nu? Nu e nicio îndoială.
- Nu i se vede faţa. - Îmbunătăţeşte imaginea!
- Să îmbunătăţesc o pălărie? - El e. În ziua în care a împuşcat-o.
De ce e acolo în acea zi?
- Ce vrei să spui? - De ce e acolo?
El pune totul la cale, în cele mai mici amănunte. Ok?
Ce căuta acolo în acea zi? Cum face asta parte din plan?
E acolo pentru că trebuie să vadă cu ochii lui.
- Ei sunt la piscină. - Da, sunt la piscină.
E gelos, soţia lui are un amant.
E tot mai nervos, e pe cale s-o împuşte.
Îi verifică rochia, îi miroase chiloţii.
Tipul e un psihopat.
Nu înţelegi că e un psihopat pe care l-am prins pe bandă.
- Ai motivul. - Ba nu.
Nu am motivul, dacă nu ştiu sigur că e el.
Şi dacă nu i se vede faţa, nu ştiu că e el.
Astea sunt prostii de avocat!
Da! De ce crezi că renunţ la dreptul penal?
Nu vreau să-mi închei cariera cu un caz unde n-am decât o pălărie.
- Când trebuia, de fapt, să am arma crimei. - Sunt dovezi noi.
Trebuia să am mărturisirea semnată!
- Ţi-am spus că se joacă cu noi. - Tu trebuia să le obţii!
- Asta e o scuză laşă! - Nu mă lua aşa!
Nu ai găsit arma şi l-ai lăsat pe Nunally să obţină mărturisirea
- unui tip pe care tocmai l-a bătut. - Nunally?!
Nunally m-a minţit! Asta s-a întâmplat.
Trebuie să construiesc un caz din nimic!
Eşti un dobitoc!
- Beachum. - S-a rezolvat.
În magazia de scule, prinsă cu bandă adezivă de lama aparatului de tuns iarbă.
Putem sta de vorbă?
- Ia loc! - Ok.
Nu sunt supărat pe tine.
Ok.
Te simţi bine?
Pot să te rog să faci ceva pentru mine?
Da.
- Ai celularul la tine? - Da.
Poţi să stai în faţa tribunalului? Fiindcă s-ar putea să te sun.
Dacă o fac, închide pur şi simplu.
Intri şi-mi şopteşti la ureche ceva despre găsirea armei crimei.
- Ai găsit-o! - Încă nu m-am hotărât.
Bine.
Dle Beachum.
Dnă judecător, vreau să înaintez o moţiune.
- Ce fel de moţiune, dle Crawford? - Cer achitarea.
- Obiectez! - Pe ce temei, dle Crawford?
Procuratura n-a găsit dovezi care să arate că sunt vinovat.
Sunt pe cale să prezint dovezi noi.
Dar toţi martorii vor spune acelaşi lucru.
Că soţia mea a fost împuşcată şi că eu eram din păcate în casă în acel moment,
fiind, cumva, şi eu o victimă.
Accept mărturia martorilor dlui Beachum de acum.
Şi cer stabilirea sentinţei – scuze! –
conform codului penal californian, secţiunea 11-18.1.
Cer achitarea, pe motiv că dovezile sunt insuficiente pentru a susţine condamnarea.
Mulţumesc.
În weekend v-a sporit talentul de avocat, dle Crawford.
Dle Beachum, aveţi dovezi noi?
Dnă judecător...
Îmi acordaţi o clipă?
Dnă judecător!
Dle Beachum.
Nu am alte dovezi.
Se acceptă achitarea.
Juriul se poate retrage, iar acuzatul e liber.
Mulţumesc.
Chiar şi un ceas stricat arată ora bună de două ori pe zi.
Rob, ai grijă de tine!
Willy?
Am aflat. Îmi pare rău.
Credeai că nu te urmăresc?
Nu ştiu ce-a fost în mintea mea.
Ieşim diseară şi ne facem pulbere?
Mâine e doar o zi de mers.
Ce-a fost asta? Willy?
Eşti acolo?
Iniţialele aici şi aici. Semnaţi şi treceţi data jos.
Dle Beachum!
Ce surpriză! Nu-mi spune, dă-mi voie să ghicesc.
Ai descoperit religia, pe Dumnezeu.
Nu mai contează victoria sau înfrângerea, ci nedreptatea.
E nepreţuită!
Trebuie să mă laşi să mă bucur măcar un pic, bătrâne!
Chiar trebuie să fii foarte drăguţ cu mine, Willy.
De ce?
Pentru că ce a rămas dintr-o viaţă
depinde de un aparat care e conectat printr-un cablu la o priză.
Şi eu stabilesc când va fi scos. De asta.
Scuzaţi-mă, o caut... Nu contează. Mulţumesc.
Te-am sunat toată noaptea.
Am nevoie de ajutorul tău. Nu ştiu nimic despre tribunalul civil.
Vreau să obţin un ordin de restricţie. O s-o omoare.
Ce faci?
- Cum adică "ce fac"? - N-ai ce căuta aici.
Trebuie să-l ţin la tribunal, să-i contest procura în privinţa asistenţei medicale.
Trebuie să găsesc pe cineva – nu ştiu pe cine – care să-l oprească.
- Am încercat din greu, Willy. - Hei, hei, hei!
- Nu! - Omul ăsta o să-şi ucidă soţia.
O să-şi ucidă soţia!
Şi ce legătură are asta cu Wooton Sims?
Scuzaţi-mă! Cunoaşteţi judecători la tribunalul civil?
- Las-o baltă! - Cunoaşteţi? Am nevoie doar de un număr.
Ai fost acasă azi?
Nu, am încercat să găsesc pe cineva
care să mă recomande unui judecător de drept civil.
S-a emis un ordin de restricţie împotriva ta.
Împotriva mea?!
Ai fost la spital peste noapte, nu?
- El a obţinut un ordin împotriva mea? - Da.
Acum are avocat. S-au dus la judecătorul Gorman de dimineaţă.
- Cine e avocatul lui? Goldstein? - Ascultă-te şi tu!
Poate obţine arestarea ta.
Ai avut o şansă.
Ştiu asta. Şi am ratat-o.
El a scăpat. Nu mai avem ce face.
E un cetăţean liber. Nu avem opţiuni. S-a terminat.
Astea sunt regulile.
- Şi ea? - Acum fă-ţi griji pentru tine.
Nu, am făcut asta.
Am făcut-o prea mult.
Dle judecător?
N-am ştiut la cine să mă duc.
- Salut, Ted! - Salut!
Probabil că hârtia asta n-o să reziste la recurs.
Am nevoie doar de timp.
Opreşte ventilatorul.
- Ce se întâmplă? - Afară!
- Am un ordin judecătoresc. - Îmi pare rău, trebuie să ieşi.
- Am un ordin! - Afară!
- Nu răspunzi la telefon. - E şi ăsta un răspuns, nu?
Ai nevoie de ajutor?
Vrei o bere?
Mulţumesc.
- Şi acum? - O să fac altceva.
Locul tău e la procuratură.
Cum a rămas cu "trebuie să cadă capete"?
E biroul meu. Cel puţin până la alegeri.
- Mulţumesc, dar nu vreau. - Cu toţii mai pierdem.
Am lăsat un om să scape nepedepsit după ce a ucis.
Cum să mă pot împăca cu aşa ceva?
- Păi, înveţi s-o faci. - Ei bine, sper că n-o s-o fac.
Ştii, dacă asta te face să te simţi mai bine,
tehnic vorbind, a scăpat după acuzaţia de TENTATIVĂ de crimă.
Dacă te ajută cu ceva.
Bine.
Am totul aici. Sunt în cutie. Vine.
O clipă!
Iubito, vorbesc la telefon. Numai puţin.
N-o să fac asta.
Mulţumesc.
Cum spuneam, rapoartele sosesc acum.
Bună, iubito!
Ai luat costumul?
Pot să-l citesc?
Bine, iau copiii. Ne vedem la şcoală.
Aduc costumul. Nu, o să fiu acolo. Plec acum.
N-o să întârzii.
Du-te acasă! Vezi-ţi de viaţa ta!
Bine.
Stinge lumina când termini.
Da, iubito?
E al tău.
Poftim!
Salut, bătrâne!
Willy, mă auzi?
Am sunat să-mi iau la revedere.
Plec diseară în a doua lună de miere de care vorbeam.
N-o să fie la fel fără Jennifer, totuşi, nu-i aşa?
În orice caz, am ceva pentru tine. Un cadou.
L-aş fi trimit la Woooton Sims, dar bănuiesc că nu te mai vor acolo.
Iar procuratura nu are noua ta adresă.
Ai vreo sugestie?
Intră, vin imediat.
Bună seara, Willy!
- Ce zici? - E foarte...
Foarte drăguţ din partea ta.
Când refuzi un cadou, e de preferat să spui: "Nu, mulţumesc".
Doar cineva deosebit poate privi un om în ochi şi să-l împuşte, Willy.
E nevoie de o anumită putere.
Dacă înţelegi ce vreau să spun.
- Tu ştii asta foarte bine, nu? - Da.
În orice caz... am uitat că mai am o geantă de luat. Să nu începi să tragi fără mine!
Am remarcat ceva...
Un pic cam târziu.
Ba foarte târziu.
Dar am remarcat... că...
...tu şi Nunally aveţi acelaşi tip de armă.
Şi?
De asta te-ai dus la hotel în după-amiaza aceea, nu?
Ai luat-o pe a lui şi ai pus-o pe a ta în locul ei.
- Am înapoiat-o. - Bine, ai înapoiat-o...
Când el nu se gândea decât la femeie.
Şi ai ştiut că o să scoată arma crimei din casă, nu?
Foarte inteligent!
N-a fost doar inteligent. Recunoaşte, Willy, a fost frumos.
A luat parte la proces având singura dovadă la şold.
Da. Şi a folosit-o asupra lui.
Uneori, viaţa îţi oferă mici daruri, dacă pricepi ce spun.
Ştiu ce vrei să spui. Ştiu exact ce vrei să spui pentru că... am glonţul.
Cel din capul soţiei tale.
Cel pe care nu-l puteam scoate cât era vie.
Sunt sigur că se potriveşte cu arma lui Nunally, aşa că am şi arma crimei.
Foarte frumos, Willy!
Cu-adevărat.
Un adevărat lanţ al dovezilor. Frumos!
Clar. Înduioşător. Victima strigă de dincolo de mormânt.
Juriul adoră porcăriile astea, nu-i aşa?
Pot paria că nu mai ai nevoie de mărturisire, nu-i aşa, Willy?
Uite ce-ţi spun, totuşi, bătrâne...
Hai să-ţi fac una nouă, pentru orice eventualitate.
Una serioasă, cu amănunte picante.
Asta o să te dea gata, nu?
Mi-am împuşcat soţia în faţă. Aici.
Nu mai era prea drăguţă după asta.
Am văzut cum dispare viaţa din privirea ei.
Se simţea mirosul sângelui.
Miroase a metal.
Iar privirea de pe faţa lui... El încerca s-o aducă la viaţă.
Iar eu mă pişam pe mine de râs,
pentru că i-am omorât pe amândoi ticăloşii cu un singur glonţ nenorocit.
Acum ai glonţişorul, ai ce-ţi trebuia.
Aşa că hai la tribunal!
Doar că nu poţi, nu?
Primul an de drept – legea dublei judecăţi.
Am fost judecat, ai pierdut. Ce păcat!
Nu contează ce faci sau ce ştii.
Ea poate să revină şi din morţi şi să depună mărturie, să dea în vileag totul,
tot nu se întâmplă nimic.
Vezi tu, nu te poţi atinge de mine. Niciodată.
Era în viaţă.
Când ai fost judecat prima dată, pentru tentativă de crimă,
soţia ta era încă în viaţă.
Dar ai vrut neapărat să opreşti aparatele, nu-i aşa?
Acum e moartă. Asta înseamnă crimă.
Crimă cu premeditare. Sunt alte acuzaţii.
Avem dovezi noi, e un proces nou.
Cară-te din casa mea!
Bine.
Nu ştiu de ce n-ai lăsat-o în pace.
Doctorul a spus că probabil că ar fi trăit mai mult decât noi toţi.
În picioare!
Statul California contra lui Theodore Crawford.
Onorabilul judecător Joseph Pincus.
Procuratura e pregătită, dle Beachum?
Foarte bine. Începem cu expunerile iniţiale.
Doamnelor şi domnilor juraţi, ce veţi auzi...
Resincronizare, corecţie: okid
Subtitrare descarcata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania