РЕАЛЬНІ КАБАНИ
Чорт! О, чорт!
Я ледь не впав. Що зі мною таке?
ДУГ
ЗУПИНИ ГОРІХОВЕ БОЖЕВІЛЛЯ!
- Любий? Дуг? - Так?
Ти не міг би завезти Біллі до школи? У мене цілий день зайнятий.
Так. Якщо не виникне форс-мажорів.
Яких форс-мажорів?
У нас, дантистів, трапляються форс-мажори.
Іноді.
Адже ми лікарі.
Не можна! У тебе й без того холестерин зашкалює.
Ну що, містере Патнем, які плани цього літа?
- Що... Що він сказав? - Ми вирушаємо у сафарі по Африці.
По Африці. Я нікуди не виїжджав із Цинциннаті вже 12 років.
Треба жити так, як заманеться.
Не можна жити, щоб працювати! Треба розважатися!
Давай. Не бійтеся,
це лише... Просто екстрактор. Спокійно.
Він може висмоктати плями з далматинця.
Так, тримайтеся, добре.
Знаєте, як це називається? Могутній смоктунець .
Це торгова марка. Неймовірно.
Бачите? Моє життя сповнене розваг, місіс Патнем.
БОББІ
Боббі?
Карен, я просив мене не турбувати.
Нам треба поговорити, Боббі.
Взагалі-то, наразі я в офісі.
Взагалі-то, наразі ти в нашій спальні для гостей.
Так-так, люба. Мені просто кортить закінчити цю главу.
Я все розумію. Але, знаєш...
Мені час іти на роботу, яка приносить нам кошти.
Я спізнююсь. Тож проводи мене до дверей.
Ну ж бо, Боббі. Я поспішаю.
Стривай. Я залишила мобільник.
- Стій тут. - Агов, тато! Слухай!
Ні, ні. Можеш робити це про себе?
Стули пельку!
Господи, ніби живеш із сиреною, яка періодично займає туалет.
Ти збираєшся отак іти на вулицю?
- Ти схожа на рибалку-ескімоса. - Тато, так треба.
- Треба бути схожою на ескімоса? - Чому я маю слухатися невдаху?
Важко поважати батька, який не приносить у дім ані копійки.
За моїх часів вдома сиділи жінки, а не ледачі чоловіки.
За твоїх часів чоловіки мали будувати піраміди.
Коли це було?
Я маю стабільне фінансове...
Ні.
Тихо. Ходімо.
Чому вона замовкає, коли ти їй наказуєш?
Тому що ти не вмієш керувати, любий.
Я вірю, що одного дня твоя книжка зробить тебе знаменитим.
Однак, не зараз. Пам'ятаєш, що сьогодні за день?
Ні.
Ми домовилися, що ти матимеш один рік,
щоб здійснити свою маленьку мрію, і сьогодні цей рік минув.
Ми домовлялись.
Облиш, люба. Усі ці стресові ситуації,
проблемні клієнти.
Я втомився весь час порсатися у лайні.
До того ж, звідки ти знаєш, що вони знову візьмуть мене?
- Я їм подзвонила. - Що, серйозно?
Білий дім чекає на тебе.
У тебе зустріч о 9-й годині.
БІЛИЙ ДІМ ВОДОПРОВІДНИЙ ВІДДІЛ
- Викликали? - Так, це в чоловічому туалеті.
Мабуть, якийсь водій намагався позбутися коров'ячої туші.
Щасти.
Ч
Я не хотів віддавати йому ключ,
але не послухався внутрішнього голосу.
Я бачив, як застрелили мого батька. Відтоді я жодного разу не плакав.
Вчора мене пограбували, але тепер я розумію,
мені в житті ще пощастило.
Ага.
ДАДЛІ
- Дадлі? - Доброго ранку, Мак.
Як ся маєш?
Зараз 9-та година.
Дякую, Мак. Зайди в інтернет, будь ласка.
- Неіснуюча команда. - Зайди в інтернет.
Виконано.
Голосовому керуванню ще слід приділити більше уваги.
- Інші розваги. Пошук. - Що? Ні. Я цього не казав.
Хтива Бабця крапка орг. Хочеш, щоб вона вийняла свої щелепи?
- Любов у загоні. - Вимкнути.
- Мені шкода. - Побавтесь із звірятами.
Хочеш, щоб Бабця відшльопала тебе?
Розваги на будь-який смак.
Зараз я все владнаю.
Чи ні.
Ну що, айКіт...
...тепер тільки ти та я.
ВУДІ
Отже, Ларі, що ти намагаєшся мені сказати?
- Ти банкрут. - Що це означа?
Те, що ти витратив усе, що мав, ще й трохи більше.
- Ось що. Ти порожній. Нуль. - Знаєш...
Можливо, настав час моїй дружині-супермоделі
заплатити хоча б за щось у своєму житті.
Ви ж розлучаєтесь. Чому вона має платити?
Розлучення, банкрут. Гадаєш, я кочуся під три чорти?
Не котишся. Ти вже скотився.
- О'кей. - Двері позаду тебе.
Ні, це ти мене послухай, Тобі. Тобі мене не надурити.
Ми домовилися про ціну, і я не заплачу ані цента більше.
Зрозуміло? Якщо це тебе не влаштовує, можеш забиратися.
Відтак можеш попрощатись із своїм бізнесом.
Якщо ти зв'яжешся з Вуді Стівенсом, усе піде шкереберть. Що?
Ні, гроші - це не проблема.
Не кричи на мене. Не кричи на мене!
Проблема не в грошах. Просто угода є угода, зрозуміло?
Що?
Можеш іти додому, Тобі! Мене від тебе нудить.
Я не буду прибирати все це листя за десять баксів.
Тут роботи на кілька годин!
А про що ти думав, коли вішав ту об'яву:
Приберу будь-який двір за 10 баксів ?
Тобі. Ну ж бо, давай поговоримо.
Поговоримо як чоловіки, о'кей?
У чому справа?
- У грошах! - Ти ж не маленький, Тобі!
- Я ненавиджу тебе. - Я ненавиджу тебе!
Ідіот!
- Кел, я вдома. - Я зараз спущуся.
Привіт, Білле.
Хочеш пограти в баскетбол, доки я маю час до катання?
Ні, дякую.
Привіт, любий. Як там робота?
Чудово.
Це добре.
Алло? Кльово. Зараз спитаю. Можна мені пограти зі Ст'ю та його татом?
- Звісно, можна. - Кльово. Дякую.
Так, чуваче, я зараз прийду. Гаразд? Добре, бувай.
Я щойно питався, чи не хочеш ти пограти. Ти відповів ні .
Так. Але ж тато Ст'ю - це щось! Він так стрибає!
Як стрибає? До восьмифутового кільця?
- Будь-хто вміє стрибати так. - Гаразд, до зустрічі.
Дуг, мені шкода. Я й гадки не мала.
Це не твоя провина.
Як же ж мені завоювати повагу власного сина?
РЕАЛЬНІ КАБАНИ
ПОВІЛЬНО
Агов, хлопці.
Як вам цей звук?
Усе гаразд! Я впав на дупу.
Дякую, Вуді.
З тобою я почуваюся у цілковитій безпеці.
Я помітив. Якщо ти знову покладеш свою вошиву голову
мені на плече, я скину тебе комусь просто під колеса.
Я... Я лише намагався закритися від вітру.
- Ти нюхав мою шию. - Хлопці, може зайдемо?
Ти справді нюхав його шию?
Його одеколон - це фантастика.
Мускус із відтінком дуба.
Наче ковбой-адвокат.
Ковбой-адвокат?
Реальним кабанам тут не місце.
Привіт, Поле.
- Привіт, хлопці. - Привіт, Поле.
Привіт, Вуді.
Гадаєш, тих коштів вистачить на покриття митної заборгованості?
Також слід поговорити про ті офшорні компанії.
Гаразд, я тобі подзвоню.
О'кей. Може, якось за ланчем, або у спа-салоні.
Того разу мені сподобалося.
Я чогось не пригадую.
- Я охолодив тобі вино, тато. - Як мило. Дякую.
Котіться до пекла, кабани!
- Так і зробимо. - Гаразд.
Це було лячно. Добре. До зустрічі.
- Я востаннє сюди приходжу. - Це ж давня кабаняча традиція.
Ми більше схожі на ягнят, ніж на кабанів.
Це ж лише клаптики тканини, які зробила дружина Дуга.
Ми нашили їх на свої куртки, щоб не образити її.
- Та невже? - Ага.
А що твоя дружина зробила для нас?
Надихнула.
- Агов. - Так, вона це вміє.
Себто, вона справді дуже гарна.
- Будьте чемні. - Облиш, це ж її робота.
Вона рекламує купальники.
І робить це справді добре. Вона - персик.
Гаразд. У мене таке питання: Що ми тут у біса робимо?
П'ємо пиво, так, як завжди.
Ні, ні. У більш широкому сенсі. Чого ми прагнемо у житті?
Проїхатися у складі першотравневого параду?
Так, було б непогано.
Я інколи кидаю дітям карамельки.
Кидаєш дітям карамельки?
Чуваче, ти не в змозі поворот увімкнути так, щоб не впасти.
Гадаю, настав час намотати трохи кілометражу.
- Подорож? - Так. Подорож.
Тільки ми. Жодних правил. Жодних карамельок.
Тільки ми, вітер і дорога до Тихого океану.
Поїдемо на тиждень світ за очі,
світ за очі.
Відчуємо свободу.
Якщо там подекуди траплятимуться точки доступу Wi-Fi, я за.
- Можете на мене розраховувати. - Ти зі мною? Добре.
Я не можу. Не можу лишити роботу на такий час.
- Ви ж знаєте, я лікар. - Ти дантист.
Були часи, коли б ти ані хвилини не роздумував.
Я не жартую.
На байку йому не було рівних.
- Він не мав страху. - Так, це...
Ми називали цього хлопця Золотим лицарем.
Куди подівся той хлопець? Я хочу знову його побачити.
Цей хлопець одружився.
До того ж, цей хлопець колись надто часто напивався.
- Що на це скаже Клавдія? - Нічого. Вона на Багамах,
у неї там фотосесія для Спортс Ілюстрейтед .
Послухайте, якщо не зараз, то коли?
Ви ж знаєте, я перший, хто піде на будь-яке божевілля, але...
Ти боїшся своєї дружини.
- Це так. - Так.
Я ж сказав, так!
Ну ж бо! А як ж життя на межі?
Пам'ятаєте Вогні Святого Ельма , Шалену банду ?
- Позбавлення ! - Позбавлення ?
- Знаєте... - Позбавлення ?
Позбавлення .
Привіт. Цього року на параді ми зображатимемо
американський прапор.
Кожний з наших прихожан буде зіркою.
- Буде чим? - Мене зараз знудить.
- А хто зображатиме смуги? - Мажоретки зі школи Лаймена.
Оце так життя, га, хлопці?
Щодня тебе заганяють до череди ціпками.
Годі з мене цього.
Я поїду й без вас, хлопці.
Я не жартую.
А ви лишайтеся тут грати у гольф. На все добре.
- Я ж казав, що поїду. - Повернися.
О, майже забув. Також ми начепимо чорні смужки
на знак пошани Тома Пітерсона. Він помер минулого тижня.
Бум - і немає людини. Я скучатиму за ним.
Том Пітерсон. Том Пітерсон.
Ви пам'ятаєте того хлопця?
Він був одного з нами віку.
- Мамо, хочеш трохи соусу? - Так, дякую.
- Як покатався? - Не знаю.
Вуді весь час тріпався про цю свою ідею подорожі країною.
Ти хочеш обговорити це з нами?
Я не можу поїхати. Не можу просто так покинути роботу.
Так, мабуть, ти маєш рацію.
Мабуть, така подорож - не краща ідея для
людини твого віку.
Себто, це спричинить неабиякі труднощі.
Вам доведеться зупинятися кожні 20 хвилин, щоб попісяти...
Що за безглуздя? Що не те з моїм віком?
Вона нібито й не про мене каже.
Дуг, я жартую.
Ні, знаєш, що я думаю?
Я думаю, що ти вважаєш мене нудярем.
Я старий та нудний. І я невдаха.
Усі за цим столом вважають мене невдахою!
- Давайте дивитися правді у вічі! - Дуг, заспокойся. Все гаразд.
Я не збираюся заспокоюватись. Знаєте, що я думаю?
Ви кажете заспокойся замість ти невдаха .
Але я не невдаха! Я вільний та несамовитий!
Вільний та несамовитий чолов'яга!
І я люблю їсти м'ясо. Я жити не можу без м'яса!
М'ясо - це добре! Це їжа чоловіків.
І картопля. Я любою картоплю, люблю картоплю
з соусом. Ням-ням!
- Не роби дурниць. - Я дикий, і мені це подобається!
Ні, ні, тато. Твій холестерин.
До дідька холестерин! Я скучив за маслом.
Чи уявляєте ви, як я скучив за маслом?
Для французів масло - це різновид сиру. Вони їдять його просто так.
Просто шматками.
І хоча французи й не виграли жодної війни, вони знаються на їжі!
А я... я живий,
і це чудово!
Дуг, все гаразд?
Усе нормально?
- Так! Усе нормально... - Тато, просто виплюнь це!
Виплюнь! Давай.
- Дихай. - Не все нормально.
ПРИЙМАЛЬНЯ ШВИДКОЇ ДОПОМОГИ
- Отже, містере Медсен... - Доктор Медсен...
Справді? Чудово. Це значно скоротить час на пояснення.
У вас катехоламінова тахікардія.
Взагалі-то я дантист, тож я не маю й гадки, що ви щойно сказали.
- Стресовий серцевий наступ. - У мене не було стресу.
Ваше тіло з цим не згодне. Це часто трапляється у середньому віці.
- Який середній вік? - Це нам теж доводиться часто чути.
За кілька хвилин ви зможете піти.
Докторе Веслі, підійдіть до рентген-кабінету.
Я - чоловік середнього віку, так?
Лише з математичної точки зору.
Гадаю, тобі слід трохи випустити пару.
Колись ти любив подорожувати та грав у хокей.
Ти був шаленим. Хіба це все лишилося у 80-х?
Зараз усе інакше.
Я мав вгамуватися через... через тебе та Біллі.
Отже, це я в усьому винна?
Хворі завжди звалюють на інших відповідальність за свої проблеми.
Я думаю, тобі слід поїхати в цю подорож.
Якщо ні, то я поїду замість тебе.
- Вуді не має плану. - Це типово для нього.
Це наче вирушати в нікуди.
Можливо, саме це тобі й потрібно.
ЗАХІДНА МАГІСТРАЛЬ 50
Де ти був?
Ти спізнився! Ми збиралися о 8.30.
Слухайте, якщо подзвонить Карен,
я на з'їзді водопровідників у Клівленді, о'кей?
Я серйозно. Ви маєте мене прикрити.
Так, звісно.
Що? Що таке? На що ти витріщився?
Я зробив тату.
- Давай! - Усі завмерли в очікуванні.
- Покажи нам! - Я ж байкер, чи не так?
Я маю тату!
- Це яблуко... Еппл . - Дадлі, це ж...
Я знаю, торговельна марка. Але що вони мені зроблять?
Воно ж в мене під шкірою!
- Ви що, поїдете без шоломів? - Я не люблю шоломи.
Не хочу, щоб щось стояло між мною та дорогою.
Тоді може одразу макитрою об асфальт?
62 відсотки смертельних випадків під час їзди
трапляються через те, що водії не носять шолом.
А від чого захищає цей твій шкіряний кондом?
Від Снупі? Від Червоного барона?
- Я думав, тобі подобається. - Це подорож без правил.
Ми просто вирушаємо до Тихого океану.
Нам знадобиться приблизно тиждень.
Ввечері ми будемо в Ілінойсі.
Виходячи з попередніх розрахунків, ми від'їдемо від Сант-Луїса
- на 100 миль до заходу сонця. - Добре.
Це ж має бути вільна подорож, чи не так?
- Хтозна, де ми будемо? - Я знаю.
Дадлі мене підкував. Погляньте на це.
У моєму телефоні тепер є GPS.
- Погляньте. - Справді? Дай-но мені.
- Круто! - Що ти?..
Ти божевільний! Для чого ти це зробив?
Для блага нашої поїздки. Щоб проїхати Америку, не потрібний GPS.
Потрібен байк і дорога, і все.
Свобода. У разі необхідності я маю мобільник.
- Ні, не маєш. - Що?
Агов! Навіщо ти це зробив? У мене там були важливі дані!
І як тобі без нього, Вуді?
Дуже добре.
- Ніяких мобільників! - Стривайте.
- Давай, викинь його. - Дуг, він має рацію.
Ні, ні, стривай, стривай...
Так! Це Реальні кабани! Реальні кабани!
Тепер Карен не зможе тебе дістати.
- Саме так. - Тепер ти.
Це не обговорюється. Про це навіть не варто думати!
- Ще один телефон. - Свобода, крихітко!
Треба тікати.
- Давайте, поїхали! - Стійте, поверніться!
Куди ви прямуєте?
Я люблю вас!
Ви такі гарячі!
- Невдахи. - Погляньте на них.
Привіт.
Хлопці, вас підвезти?
Усе гаразд. Я розклав спальники.
Боббі, ти справжня насосна станція.
А у твоєї дружини є щось, окрім заду?
Хлопці, це лайно.
- То ж, не їжте його. - Боже.
Даруйте, містере Жорсткий Диск, але його слід закопувати,
а не складати в пакет.
Це ж пластик. Я не збираюся закопувати це в землю.
Завтра я знайду контейнер для сміття.
Ти збираєшся отак сидіти поруч зі мною
з пакетом лайна?
Ну ж бо. Хіба ми не маємо інших тем для розмови?
Ми, кращі друзі, сидимо біля багаття, спілкуємося...
Даруй, але ти зариєш цю штуку, інакше я обблюю твій ноутбук.
- ...гарно проводимо час. - Я повішу його на дерево,
щоб не дістали ведмеді.
- Ні, не треба вішати на дерево! - Чому?
Тому що ведмеді не їдять лайно!
Що з тобою?
Ти колись міркував над тим, чим обернулося твоє життя?
Я мав стільки планів.
Мої життя та робота мали бути суцільною пригодою, розумієш?
А тепер я - провінційний дантист.
Я розумію твій сум. І я присягався, що не повернуся на роботу,
де я маю носити презервативи поверх взуття.
- Ти досі у Білому домі ? - Ага.
А ночами мене пиляє невдячна дружина.
- Це все робить мене... - Нікчемою.
Я хотів сказати нещасним . Ти вважаєш мене нікчемою?
Ні, я думав, ти скажеш нікчемою , тож я просто сказав за тебе.
Ти нікчема, Боббі. Це я тобі кажу.
Ти боїшся жінок. У цьому є щось неприродне.
- Я теж боюся жінок. - Ти боїшся говорити з ними,
А Боббі боїться, що вони якось вночі його вб'ють.
Отакої. Тепер у мене дійсно є привід їх боятися.
Ну, хоча б один із нас живе у казці.
Чи не так? Безліч грошей, нескінченні подорожі,
дружина - супермодель. Хоча б одному з нас це вдалося.
Що для одного казка, те для іншого нічний жах.
Дуг, тобі не здається, що ти щось пересмажив?
О, так. Хтось хоче це спробувати?
Схоже на шолом Дадлі.
Ну що ж.
- Я вже надув наполовину. - Лише за годину?
Боббі, ти впевнений, що це необхідно?
Ти можеш взяти один із вільних спальників із нашого... намету!
Дадлі, принеси-но пляшку з водою з моєї сумки!
Прибийте вогонь! Кидайте землю!
Несу!
Це паливо для пальника!
- Ні! - Це не та пляшка!
Гадаєш?
О, Господи.
Він же мав бути вогнестійким.
Так, але не Дадлістійкім.
Згоріла вся моя білизна.
Чудово!
Що ти робиш?
Намагаюся сховати лице від вітру.
Чорт, у мене увесь зад болить.
У мене теж.
Це все через Вуді, вчора він немов оскаженів.
Людське тіло не пристосоване для такого тривалого розставляння ніг.
Ну що ж, поболить і перестане. До всього слід звикнути.
Саме тому ми й поїхали самі, без дружин.
Що за...? Якого біса?
Хтось може пояснити, чому я валяюся у багнюці...
...після того, як я три години тримав у роті...
Заради всього святого, закінчи це речення.
Отже, що...
Що ми тут маємо?
Ми маємо...
...одного, двох, трьох чоловік в одній... постелі?
Це не те, про що ви подумали.
Це... Як це називається, Вуді?
Кемпінг.
Зараз я тобі скажу, як це називається, розумнику.
Ми маємо 4 випадки ексгібіціонізму, 2 випадки
непристойної поведінки, а також...
...один випадок щирих заздрощів.
Як справи?
- Послухайте. - Ми не...
Дякую, що розбудили, офіцере.
- Насправді ми... - Розумію. Вам треба їхати.
Шкода. До речі, не візьмете п'ятого?
П'ять - непарне число. Самі подумайте.
Ви, хлопці, мабуть цього не усвідомлюєте,
але вам страшенно пощастило один з одним.
Просто неймовірно пощастило.
- Я завжди це відчував. - Я знаю це відчуття.
Я відчуваю те саме.
- Ти не носиш труси? - Ні.
Заради Бога, вдягни труси!
Дадлі!
Яка приємна людина.
О, так.
Хтось іще хоче відлити?
- Ні. - Ні.
Наступного разу ми зупинимося нескоро.
Мабуть, віділлю ще раз.
Я досі відчуваю їхній запах.
Джентльмени, треба брати з них приклад.
Що?
Реальна тема!
Відчепися від мене!
Аварія!
Фантастика!
Дякую, що зачекали на мене, поганці!
А вода холодна!
- Що таке? - Чому ти голий?
Ми ж купаємося. Ви що, купаєтеся в трусах?
Так, раптом тут водяться кусючі черепахи?
Або хтось підкрадеться та зробить тобі темну.
А як же шалена свобода?
Так, але...
Так, мабуть, ми поводимось як старі.
Де ті часи, коли б ми просто розірвали
на собі весь одяг?
- Пригадаємо молодість, га? - Це необов'язково.
Давайте. Давайте! Ну?
Бачиш, що ти накоїв? Стягнув труси з кращого друга.
А, хай йому грець! Але всі тримають дистанцію.
Я люблю вас лише як друзів.
Запуск. Гарно полетіли.
Це божевілля.
Ну ж бо! Ну?
Гаразд. Я роздягнуся, аби підтримати своїх приятелів-геїв,
але я вб'ю будь-кого, хто буде витріщатися на мій апарат.
Як у старі добрі часи.
Давайте, дітки! Давайте!
О, ні.
- Хто останній, той слабак! - Тільки не це.
Ви не будете заперечувати, якщо ми приєднаємося?
Далі по каньйону є більш мілка затока, якраз для дітей.
Мої діти люблять пірнати. Маркі, покажи дядькові, як ти пірнаєш.
Якщо отак скласти руки, то опір води буде найменшим.
Будь ласка, не варто цього робити.
Добридень.
Джентльмени, вам до смаку картопляний салат?
Ми не розрахували кількість.
Тут не надто вдале місце для пікніку.
Тут повно мурах і змій.
Діти на підході.
Ні-ні. Хлопці, не пливіть сюди.
Тут величезні раки, вони щипаються...
Раки!
Зараз я спробую спіймати одного!
Що тепер? Він шукає раків!
Він їх знайде!
Де він?
Маркі! Купер! Ейва!
Вилазьте... вилазьте з води.
- Знайдемо інше місце. - Чому, Х'ю?
Тут так гарно...
О, Боже.
- Ми вас попереджали. - Геть із води! Швидко!
Слухайте, що каже тато.
- Ні! - Ми тільки-но почали!
Забирайтеся геть із води! Швидко! Швидко! Ворушіться!
Візьми це. Візьми це! Якісь збоченці.
Давайте!
Закладаюся, вона готує чудовий картопляний салат.
- Ну що, підемо? - Так, пішли.
Чому? Вони вже не повернуться!
Друзі! Забудьте про них!
Вони ж звільнили нам місце, чи не так?
Таким я вам більше подобаюся? Зараз ми влаштуємо!
Оце я називаю купання !
Я побачив ваші мотоцикли, і я...
Влаштуємо бій півнів?
Ні? Тоді план Б...
- Марко... - Поло.
Марко...
Марко... Марко!
ЛАСКАВО ПРОСИМО ДО МІССУРІ
Красно дякую!
Я залишив вікно відчиненим, добре?
ЛАСКАВО ПРОСИМО ДО НЬЮ-МЕХІКО
О, так. Справжній байкерський бар.
Я пригощаю, ходімо.
Сподіваюся, вони мають висівкові хлібці. Мене дещо непокоїть шлунок.
Бісова нога затекла!
Погляньте на цю емблему. Це ж FLH .
Дуже рідкісний байк. Дуже.
- Тільки погляньте. - Так, він неперевершений.
- Що з тобою? - Ноги затекли.
Може, за цей?
Так.
Хочете пива?
Піду знайду хазяїна того казкового байку.
Класне тату. Де зробив?
У Левенвоті. Ти?
У салоні Медоу Хілз .
Не пам'ятаю, щоб раніше бачив вас тут, хлопці.
Як вас...?
- Так, так, так. - Реальні кабани.
Так називається ваша банда?
Ми не банда. Ми просто подорожуємо від Цинциннаті до узбережжя.
Ми займаємо ваші місця?
- Ні. - Ми можемо просто...
Ні. Ні-ні-ні-ні-ні-ні-ні.
- Просто піти. - Ні. Ні. Я наполягаю. Лишайтеся.
- Лишатися? - Так. Я наполягаю.
Я складу вам компанію.
Взагалі-то, ми мали...
Так, складемо їм компанію.
Люблю нові знайомства.
- Класна нашивка. - Ага.
Це тобі бабуся її нашила?
Отже, що привело тебе сюди, вождь?
Звідки ти?
Що з ним? Він сліпий?
На вулиці він усе бачив.
Агов! Я звертаюся до тебе!
- Ти чуєш? - Він усе чує.
Послухайте, ми не хочемо жодних неприємностей.
Я хочу.
Власне, це саме те, чого я хочу найбільше.
Те, чого він хоче найбільше!
Він саме так і сказав. Так і сказав.
Стули пельку.
Гаразд.
Ви шукаєте неприємностей?
Вам слід бути обережнішим з Боббі. Він має крутий норов.
Бреше і не червоніє!
Ось той чолов'яга, Вуді...
Якщо його дістати, то без жертв не обійдеться.
А Дуг - це гроза дітей.
- Що? - Так. Ти гроза дітей.
Тебе боїться моя донька.
Вона плакала ще до того, як я взяв її на руки.
Ага. Але ж потім я попросив, щоб ти пригостив її цукеркою.
- Це заспокоює її. - Не можна давати...
- Помовчте! - Знаєте, що?
Мабуть, ми краще поїдемо.
Ні. Ми поїдемо зі сходом сонця.
Після того, як вип'ємо наше пиво.
Зі сходом сонця? Що?
Я пригощаю. Я ж пив учора каву за ваш рахунок.
Привіт, чуваче.
- Ще один реальний кабан! - Так.
Так точно. Це наша банда.
До речі, чий це Пенхед 48-го року там, надворі?
Це мій Пенхед .
Кльовий байк.
Терпіти його не можу. Може, обміняємося, брате?
- Дадлі. Дадлі, Дадлі. - Згода.
Але в мене Спортстер . Він вдвічі дешевший.
Спортстер ? Я на ньому виріс! Якраз хотів новий Спортстер !
Тут є ще одна фішка.
Десь у бензобаку загубився один з моїх шнурків.
Я впустив його, коли намагався витягнути годинник з калькулятором.
- Дадлі? - Дадлі.
Дадлі... угоду складено.
Серйозно?
Стривай. Він розводить тебе.
Ти гарно виглядатимеш на ньому.
Ходімо.
Дадлі! Дадлі, ні. Стривай.
Міняймося...
Йо, послухайте.
Хтось, окрім мене, має дратівливе передчуття чогось поганого?
Я маю.
Він чудовий!
Ні-ні-ні-ні-ні. Це Джокерів Пенхед .
- Я гадав, ми говорили про нього. - Твій Пенхед отам.
Але ж я говорив про...
Ні-ні-ні-ні-ні. Я маю дещо краще для тебе.
Он там. Червоний Пенхед .
- Де? - Ось.
Тут лише один Пенхед .
- Цей? - Так.
Це ж купа непотребу.
Так. Це твоя купа непотребу.
- Дуже смішно. - Ні, знаєш, що дійсно смішно?
Це старі пердуни, які носять шкіряні куртки
та вважають себе байкерами.
Знаєш, хто такий справжній байкер? Дем'єн Блейд.
Він заснував банду Дель Фуего та побудував цей бар
для справжніх байкерів, а не таких, як ви!
Ми теж маємо право бути байкерами.
Ви не маєте жодних прав. Помовчіть! Я все про вас зрозумів,
щойно вас побачив. Погляньте на себе.
- Ти нічого не знаєш про нас. - Ти так вважаєш?
Ти, мабуть, ортопед, чи вухо-горло-ніс.
- Якби. - Ортодонт?
Близько.
Ти, Боббі, звичайний підкаблучник.
- А твоя дружина носить панталони. - Ти знаєш мою дружину?
А ти, голозадий незграба,
напевно, складаєш у пакет власне лайно.
А в тебе гарно виходить.
- Про який колір я зараз думаю? - Стули пельку.
А ти найбільший позер з усіх чотирьох, чи не так?
Котіться додому. Просто їдьте назад додому.
Вам така свобода ні до чого.
Повертайтеся до свого спокійних жалюгідного життя.
По мотоциклах. Їдьмо звідси.
Ви не розчули? Я забираю байк вашого друга,
а ви котитеся під три чорти,
туди, звідки приїхали.
Але ж як ми поїдемо?
Зараз щось придумаємо.
Агов! Що сталося? Щось зламалося?
- Що таке, чуваче? Що таке? - Так не піде.
Нам слід повернутися та забрати байк Дадлі.
Тому ми зупинилися? Ти сказився?
Ми подзвонимо в поліцію. Я позичу в когось мобільник.
Адже містер Ейнштейн примусив нас викинути телефони.
Чуваче, до біса мотоцикл.
Йому непогано й у колясці.
- Так. - Треба швидше забиратися звідси.
Подорож закінчено через те, що нас відшили якісь волохаті вилупки?
- Так. - Так.
Я туди, куди й ти.
Бачите? Він має сміливість.
Я мав на увазі, що моя коляска причеплена до твого байку.
Я б поїхав додому, але боюся, мій шлях скоро закінчиться.
Я не можу на це дивитися. Я піду та заберу назад його байк.
- Ти? - Так.
Ким це ти себе вважаєш? Тут справа не в Дадлі, а в тобі.
В тобі. Весь час усе впирається
- в тебе. Мені це набридло! - Пішов ти.
Я не винний в тому, що ти ненавидиш своє життя.
Ідея цієї подорожі полягала в пригодах.
А ви лінуєтеся зайвий раз поворушитися задля ідеї.
Дякую, докторе Фройд.
Я не збираюся повертатися за цим байком,
щоб задовольнити твоє забите его. Ви зі мною, хлопці?
- Так, з тобою. - Я теж.
Ось так. Ми не підемо з тобою.
Ми маємо піти за ним?
Мабуть.
- Ми підемо? - Ні.
Доженіть нас тепер, козли.
- Щоб мене перекосило. - Трясця!
Ти зробив це! Ти забрав його!
Хто ваш татко?!
- Ти мій татко! - Саме так.
Нічого собі!
- Дякую! - Як тобі вдалося?
Я їх добряче відшив.
Я обрав нову тактику.
Я сказав їм: Будь ласка, наїжджайте на нас.
Можливо, ми й не справжні байкери,
але в нас є справжні адвокати. Якщо ви хоча б торкнетеся нас,
ми відсудимо у вас все, що ви колись мали, маєте й матимете .
Вони обламалися. Не знали, що відповісти. Ото була вистава!
- Ти так і сказав? - Так!
Молодець!
- Дай-но я тебе обійму. - Так!
Подорож продовжується.
- Продовжується! - Подорож триває!
Ми можемо їхати далі цією дорогою?
Так, вони не проти.
Тільки робимо це швидко, доки вони не передумали.
Океане, ми йдемо!
Сучі діти. Ходімо. Ходімо!
Дякуємо, хлопці!
Сміливі та дурні.
Я їх розжую та виплюну!
Що ти розжуєш і виплюнеш?
Вперед! Дель Фуего, підсмажимо цих кабанів!
- Вперед! - Поїхали!
Що за...? Чорт!
Пожежа, пожежа! Обережно.
Агов! Тут усе палає, тікаймо!
Пожежа, пожежа! Тікаймо.
Ну ж бо!
Забирайтеся звідти! Забирайтеся звідти!
О, чорт!
Господи. О, ні.
ЗАПРАВКА ПОНЧЕ
Їдьмо далі. Швидше!
Куди ми поспішаємо? У мене досі яйця трусяться.
Дорога вільна, чуваки. Ми поспішаємо назустріч свободі.
Це не свобода, це заправка!
Вона побудована людиною! Це в'язниця для наших душ!
- Моя душа жадає чогось попити. - Мені треба заправитися.
Зробимо це на наступній заправці. Вперед, Реальні кабани. Їдьмо!
Їдьмо!
Що, навіть кави не поп'ємо?
Він їде.
ВАНТАЖНІ ПЕРЕВЕЗЕННЯ
НАСТУПНА ЗАПРАВКА ЗА 200 МИЛЬ
Вуді! Я тебе ненавиджу.
Там мало бути попередження.
Господи, як я хочу пити.
Я помру, якщо чогось не вип'ю!
Спробуй якийсь час не ковтати слину.
Так можна набрати її на цілий ковток.
Кажуть, у пустелі можна видобувати вологу з кактусів.
І де ці кляті кактуси?
Ми посеред довбаної пустелі без кактусів.
Так.
Далеко не в усіх пустелях є кактуси.
- Я вб'ю його. - Ти зробиш це?
Ми всі цього хочемо. Нам потрібна їжа.
Він - найслабший з нас.
Облиш.
Це сонце. Через нього ми скаженіємо.
Твоя правда, чуваче. Вибач... Вибач, Дад.
Навіть і не знаю, що на мене найшло.
Зневоднення. Кров густішає, серцю стає важче
штовхати її артеріями. Мозку складніше працювати.
Наше тіло намагається випити саме себе.
Гаразд. Я вб'ю його.
Там вказівник. За поворотом. Читайте!
ЗА 1 МИЛЮ МЕДРИД
ХОЛОДНЕ ПИВО, ЛІД, НАПОЇ, БЕНЗИН
- Мадрид? Іспанія? - Ні. Медрид.
Так кажуть місцеві. Я прочитав це в інтернеті.
Там є вода, їжа та бензин.
- Життя триває. - Життя триває!
Життя триває, так!
АВТОЗАПРАВКА ЗАЧИНЕНО
Зачинено!
Чорт! Зачинено!
РЕСТОРАН У МЕГІ
Дивіться, ресторан. Він працює. Вперед!
МЕДРИДСЬКИЙ ФЕСТИВАЛЬ ЧІЛІ
Води мені, швидко!
- Нам потрібна вода! - Швидко!
- Агов! За мною! - Сюди. Сюди!
- О! Сюди! Мені! - Мені! Мені!
- Тобі? - Мені!
- Агов! - Ти!
Вони були тут три тижні тому. Якось надто часто.
Добре.
- Джентльмени, хочете присісти? - Хіба є вільні місця?
Ходімо!
- Так. Що? - Ходімо.
- Швидше! - Гарне місто.
Тож... Я...
- Вона ідеальна. - Сподобалася офіціантка?
Господи. Я хотів якось пожартувати з нею,
але на думку спадали лише брудні жарти.
- Наприклад? - Я вже забув.
А як же твій коронний номер, де ти б'єш себе по дупі?
- Гадаєш, це смішно? - Ну, я б сміявся.
Я б просто по підлозі катався.
Так, у нас гості. Поліція.
Ви приїхали на фестиваль чілі?
А в чому проблема? У вас такий вигляд,
ніби когось вбили. Ми просто проїжджали поруч.
Людям у цьому місті не потрібні неприємності.
І я гадаю, їх можна уникнути,
якщо ви не будете напиватися, чи не так, Дель Фуего?
Ні-ні. Ми не маємо нічого спільного з цими падлюками.
- Не маєте? - Ні.
- Справді? - Ага.
Народ, вони не з Дель Фуего.
Ви маєте проблеми з Дель Фуего?
Лише тоді, коли вимагаємо від них плати
за їжу або пиво.
- З нами таких проблем не буде. - Ні.
- Тоді ласкаво просимо до Медриду. - Я перепрошую, шерифе?
- Ви казали, Дель Фуего? - Так.
Як часто вони заїжджають до вашого містечка?
Раз на кілька місяців.
Так. Так.
А який режим роботи у місцевої заправки?
Вона зачинена по неділях. Завтра відкривається.
О, Боже.
Вам варто залишитися у нас на ніч.
Адже сьогодні в нас проходить фестиваль найгострішого
у світі чілі, який просто гріх пропустити.
Минулого року у когось навіть кров пішла ротом.
Чорт!
- Пішла кров ротом? - Ага. Він це надовго запам'ятав.
Це феєрично. Я запрошую.
Треба вибиратися з цього міста. Ми тут вже надто довго висимо.
- Треба щось придумати. - Заспокойся.
Нарешті ми маємо нагоду перепочити.
Так, і нарешті прийняти ванну,
- це непогана ідея. - Я спорожню свій пакет для лайна.
Він що, багаторазового використання?
Пам'ятаєш, для чого ми затіяли цю поїздку?
Щоб робити те, що заманеться.
Добре! Гаразд.
Ми залишимося на ніч та заправимося зранку, о'кей?
Спокійно. Не розумію, куди ти рвешся.
Я нікуди не рвуся. Я просто хочу їхати.
Просто хочу їхати. Зрозуміло?
Ви такі дивні. Ви кажете... Ви знову взялися за старе.
"Може, давайте пустимо тут коріння, купимо хатинку й все таке".
Ага. Чому б просто...
Що? Що таке?
Так, усі підійдіть до мене. Давайте.
Дивіться, ми ось тут.
Так? Вони можуть бути в будь-якому з цих містечок.
Ми знайдемо їх, ми маємо дістати їх в будь-який спосіб.
Не знаю, Джек.
Тобто, згідно з моїми підрахунками,
якщо вони випереджають нас на чотири години, то...
Стули пельку! Хтось іще хоче нагадати мені про труднощі?
Ну? Є добровольці?
Добре. Я хочу, щоб ви розбилися по двоє
та повідомили мене, щойно ви їх знайдете.
О, ні. Софтбол.
Я маю щось виграти для своїх дівчат.
Стривай. Ти вмієш в це грати?
Звісно, я вмію в це грати.
Коли я грав у малій лізі, мене називали Боббі-в-Десятку.
Адже я влучаю точно в ціль.
Саме так.
144 вдалих подач.
- Дивися та вчись. - Тримайте.
- Як справи? - Щасти.
Боббі-в-Десятку знов у грі!
Я Боббі-в-Десятку.
Коли це було? 28 років тому?
- Привіт. - Привіт.
Отже...
- Я перепрошую? - Нічого.
- Ти полюбляєш чілі? - Так-так.
Але не дуже гостре. Наприклад, оце м'яке чілі з індички.
Я б скуштував його.
Шкода, адже я хтіла, щоб ти скуштував мого,
- але воно дуже палке. - Ні, я спробую його!
Мені подобається, яка ти палка. Тобто, твоє чілі. Палке чілі.
Себто, їжа.
Саме таку палку штучку я б хотів поцілувати. Тобто, з'їсти.
О'кей. Якщо ти впевнений, що впораєшся.
Чи впораюсь я? Я ж байкер.
- Як його звуть? - Боббі-в-Десятку!
Так, Боббі-в-Десятку.
В десятку. Так.
- Мені зарахована кругова пробіжка? - Я краще посиджу.
Доволі м'яке. Смачно.
Трохи... гостреньке.
Воно має уповільнену дію.
Усе гаразд?
Хочеш? Це тебе трохи охолодить.
Не бійся, насправді ні в кого кров ротом не йшла.
Зрозуміло.
Господи! Я проковтнув шматок лави!
За 144 подачі
ти жодного разу не влучив нікому поміж ніг?
Принаймні, навмисно - ні. Усе гаразд?
- Так... Гарний фастбол. - Привіт. Познайомтеся
з моїми помічниками, Вухосом і Баком Дублами.
- Привіт, Вухосе. - Це Бак.
- Привіт. Вухос, Бак. - Запам'ятайте:
у того, в кого в імені є слово вухо , має їх обидва.
Я можу так просто казати це, оскільки стою праворуч від нього,
адже праве вухо в нього відстрелене.
- Ти щось сказав, Вухасе? - Ні.
Чи треба казати, що тепер ми не носимо зброю?
Тобто, трапляються випадки, коли ти дістаєш її
та думаєш, що вона не заряджена, аж раптом...
Відстрілюєш своєму помічникові вухо?
Так.
Отже, чому ви вирушили в цю подорож, яка привела вас сюди?
По-перше, нам треба якомога швидше вибратися звідси.
А по друге, ніколи не знаєш,
скільки років у тебе ще лишилося попереду.
- Чи не так? - Це ти сильно сказав.
Я вирушив у подорож,
щоб пригадати юність, розумієте?
Я чудово вас розумію.
Коли життя стає надто стабільним і тихим, треба з цим щось робити.
Наприклад, ми робимо те,
що має традиційну назву Лясни бика .
- Що це таке? - Це гра, в яку ми граємо,
коли хочемо впевнитися в тому, що нашим життям не керує страх.
Я б зіграв у таку гру.
Годі вам, хлопці. Ми всі виснажені.
Нам варто лишити свої байки десь у гаражі,
піти до готелю та порозгадувати кросворди...
у кімнаті з опущеними гардинами.
Ти, звісно, можеш зробити так, якщо хочеш.
Ага.
- То що, ляснемо бика? - Закладаюся, я виграю цю гру.
- Так. - Ми зіграємо в Лясни бика .
Усі граємо в Лясни бика .
Стаємо в чергу. Усі хочуть ляснути бика.
Зробимо це!
Тож... ми маємо в буквальному сенсі ляснути бика?
Так. Прямо по дупі. Відтак слід якнайшвидше
бігти сюди.
- Чому? - Бо він може вас вбити.
Чудово.
Я думав, ця гра пов'язана з випивкою.
Тобто, є багато звірів, яких я б залюбки ляснув.
Курку, наприклад. Я б ляснув курку. Чи, може, козу.
Або тхора - також варіант.
Але... Я не хочу ляскати бика.
Ну ж бо, Дуг. Це була твоя ідея. Пішов!
Я не знав, що... Поглянь лише на його яйця!
Давай!
- Це небезпечно. - Це небезпечно.
- Ти якийсь боягуз. Я пішов. - Ти хочеш це зробити?
Так!
От телепень. Вперед, Вуді. Сподіваюся, ти знаєш що робиш.
- Прямо по дупі. - Він не жартує.
Обережно.
Давай, назад. Повертайся!
Тобі вдалося!
Я щойно ляснув великого гладкого бика по дупі.
Це було щось! Хто наступний?
- Дуг? - Дуг?
Я маю на увазі тебе.
Ну ж бо, Дуг, зроби це!
Це ж... це... можна...
Це дійсно...
Дуг, йди.
- Давай, чуваче! - Зроби те, що маєш зробити.
- Це легко. - Я не...
Так, давай! Це весело!
Як у старі часи , Дуг.
Гаразд, я лясну бика.
Лясну того бика.
- Отак. - Впізнаю старого Дуга!
Вперед.
Цілься у задню частину.
Бий поміж ляжками.
- Це корисно для Дуга. - Так, це корисно для нас усіх.
Дякую, що привели нас сюди.
Прошу. Завжди раді допомогти.
До того ж, ми ще ніколи не бачили, як бика ляскають двічі підряд.
Що?
Цікаво подивитись, як це буває, коли бик насторожі.
- Насторожі? - Насторожі?
- Отак! - Повертайся!
- Швидше! - Давай! Сюди.
Він повертається!
Бик!
Він повертається! Він повертається!
Майже дістав мене!
До мене! Візьми мене! До мене!
Не дратуйте його! Це ніколи не допомагає!
Ковбой в халепі!
Може, ми просто домовимося?
Він повертається! Обережно!
Він боїться вас більше, ніж ви його!
Обережно!
Обережно. Сюди!
Давайте, давайте, давайте!
Що?!
Ну що, відчули смак життя?
Ми ляснули бика по дупі.
- Так, сер! - Так!
Це точно.
Точно!
Бачили, як я рухався?
Я почував себе професійним футболістом!
Ви чуєте мене?
Це був мій кращий тачдаун!
- Поглянь на нього. - Боббі підлетів на 3 метри.
Я сподобався тому клятому бику.
Думаєш, це через одеколон?
- Ти користуєшся Родео ? - Годі вам жартувати.
Вуді, вибач за те, що я тоді казав про твоє его. Гаразд?
Вибач, що назвав тебе сцикуном.
Ти не називав мене сцикуном.
Ні, але саме так я думав!
Хто б міг подумати, яка весела це вийде поїздка?
Я був так близько цього разу! Так близько!
Що таке, Дадлі?
Офіціантка. Думаю, я їй сподобався.
- Добре. - Добре.
Недобре. Вона запросила мене потанцювати.
- І що? - І що? Йди потанцюй.
Я не можу танцювати. Ви ж знаєте, як це виглядає.
Я рухаюся під музику, але роблю це жахливо.
Пам'ятаєш, як ти робив спринклера на моєму весіллі?
- Так. - Я не можу робити спринклера .
Мені треба... Мені потрібно...
- Ні. - Так.
Я сказав, ні.
Почнемо з простого...
Я - хлопець, ти - дівчина.
Ось так. А тепер... Запам'ятовуєш?
О'кей. Так, добре.
Раз і два, і три, і чотири, крути її та починай знову.
Так два рази, а потім...
- Усе, що завгодно. - Гаразд, я - хлопець.
- Ти - хлопець, я - дівчина. - О'кей. Готовий?
Раз і два, і три, і чотири.
Раз і два і три і чотири,
- крути мене та... - Так! Тепер ми...
Гаразд, годі вже. Ти швидко вчишся.
Чому? Стривай. Це все?
- Це все. - Це ж лише складаний ніж.
Ось вона. Готовий? Пішов.
- Давай, зроби це. - Я готовий.
Готовий. Давай. Пішов.
Так!
Поглянь-но.
- Він панікує. - Він панікує.
Агов! Це мій телефон!
Твій час вийшов.
- Любий! Любий, це Мердок. - Порадуй мене.
Ми знайшли їх. Вони в Медриді.
Добре! Це дуже добре. Мені подобається Медрид!
Земля там м'яка, зручно буде їх ховати.
Хочеш, щоб ми з ними трохи побавилися?
Ні! Ні-ні-ні! Слухайте!
Лише прослідкуйте, щоб вони нікуди не поїхали, добре?
Але не чіпайте їх. Вони мої.
Я хочу відчути, як їхні кістки зламаються під моїми ударами.
Бачу, у тебе серйозні наміри, Джек. Гаразд, ми лишимо їх тобі.
Хтось іще хоче відвідати реальної кабанятини на сніданок?
Ти хочеш, щоб я платив за цю теплу сечу?
Можеш забрати його назад.
Ми п'ємо лише холодну сечу!
Що?
Друзі, друзі, погляньте...
Ми не п'ємо сечу!
Вуді, може, настав час ще раз прочитати цим хлопцям
- одну з твоїх лекцій? - Думаю, нам краще уникати їх.
Я все владнав. Нам варто йти.
Знаєш? Цього разу я з ними поговорю.
Навіщо робити це вдруге?
Того разу ти подбав про них, а я просто сидів осторонь.
Зараз усе буде інакше. Хочете дізнатися, що таке справжня лють?
Ні! Стривай, стривай...
Привіт, недоумки!
Ви зробили велику помилку, лишившись тут, ви знаєте?
Вам було замало розмови з моїм другом, смердючі козли?..
Він сказав козли ?
- Смердючі козли . - Чудово.
Якщо ви торкнетеся нас, ми засудимо вас так, що вам
доведеться брати кредит, щоб відлити у громадському сортирі.
І якщо для вас це не дуже зрозуміло, може, це допоможе?
Ви зрозуміли? Що, потрапило до рота?
Отак! Отак! Вам подобається?
Тут ти перегнув палку.
Ні-ні-ні-ні-ні! Воно того не варте.
Джек вб'є нас, якщо ми торкнемося їх.
- Тож просто... - Я вам дещо приніс.
Вам має сподобатися.
Ну? Як вам таке?
Як вам таке? Як вам таке?
- Це не розмова. - Так, це судовий процес.
Погляньте лише.
Оце так приниження.
Хлопці, вам місце у чиємусь хот-дозі.
А тепер, якщо є ще хтось із Дель Фуего,
хто чогось не зрозумів,
передайте їм, що Реальні кабани...
...чекають на них у Медриді та готові пояснити все ще раз.
Зрозуміло?
Я питаю, чи вам зрозуміло?
Пресвята Богородиця!
Він не хоче. Він не хоче. Я зголоднів.
Евакуюймося! Швидко!
Пиво йде!
Кабани, ви навіть не уявляєте, скільки вікон
ви сьогодні врятували.
Це найменше, що ми можемо зробити для наших медридських друзів.
- Чи не так, Боббі? - Реальні кабани!
Реальні кабани!
- Ти гарно попрацював. - Які проблеми?
У разі чого звертайтеся просто до мене. Я все владнаю.
Припустимо, ці горішки вас чимось дістали.
І чути цього не хочу!
Що вам казав шериф? Чого ви турбуєте населення? Що?..
Розумієте, про що я?
Жодних проблем. Жодних проблем.
Так. Так. Усе добре.
Чудово. Чи не так, Вуді?
- Що? - Усе гаразд?
Так...
- Піду подзвоню Келлі. - Ага.
Розкажу, за якого крутого хлопця вона вийшла.
Так, звичайно, зроби це.
Агов, Боббі!
Наступного разу я подбаю про цих телепнів, гаразд?
Вони відчують реальну лють реального кабана Дадлі!
Реальні кабани!
Текіли Реальним кабанам.
У Нью-Мексико ми в буквальному сенсі ляскали бика.
Просто по дупі.
Ти й не уявляєш, як я хвилювалася.
- Будь обережнішим. - Ми тут справжні знаменитості.
- Особливо Боббі. - Я розчавив ці кеш'ю.
- Це горіхи макадамі. - Макадамі?
Яка різниця, я однаково їх розчавив.
До речі! Вгадай, хто до нас зайшов.
Карен. Думаю, їй доволі самотньо.
- Хто це? - Це Дуг.
Він каже, що подорож проходить чудово.
- Келлі, не кажи їй, що... - Подорож?
Дадлі, чому не заходиш усередину?
Мені й тут добре. Мені просто... хочеться посидіти тут.
О'кей. Усе нормально?
Так, нормально. Я...
Ні, насправді не все нормально. Насправді ти мені дуже подобаєшся.
Ти мені теж дуже подобаєшся.
Саме цього я й боюся.
Що ти полюбиш мене, не знаючи, що...
Що я насправді...
Я не крутий байкер, Мегі.
Я взагалі не крутий.
Я звичайний програміст.
Я поведений на комп'ютерах.
Вибач. якщо вдавав з себе когось, ким я насправді не є.
Ти не поведений.
Ти дуже кмітливий.
Дуже чесний.
І дуже милий.
Ти - хлопець, яких зараз мало.
Господи. Пробач.
Давай спробуємо ще раз.
Усе гаразд, Боббі! Ми знову на ходу!
- Готові вирушати! - Де Дадлі? Треба їхати!
- Клайве, як справи? - Привіт!
Що чутно? Нічого хорошого? Гаразд.
Попереду в нас гори. Треба перевірити тиск у колесах.
Ні-ні, приятелю.
Ми просто поїдемо. Треба їхати, добре?
Попереду нові враження та нові місця.
Ми не можемо так просто поїхати. Я ж тут наче мер.
- Я потрібен своєму народові. - Я сказав, ми їдемо!
Привіт, хлопці. Ми вирішили лишитися тут на сніданок.
Ну що таке? Давай, ковбой! Стрибай у сідло, добре?
- Ми втрачаємо час. Їдьмо! - Навіщо робити проблему з того,
що ми лишимося ще на пару хвилин?
Хто тут створює проблеми?
- Ти. - Ти.
Ну ось знову. Ви несете дурню.
Це Дель Фуего! Ховайте байки! Швидко!
- Чому, чому? - Просто робіть це! Довіртеся мені!
Що таке? Чому ми ховаємося?
- Що відбувається? - Не знаю.
- О, Господи! - Чому ми ховаємося?
Ти ж усе з ними владнав, чи не так?
Усе не так, як ви думаєте.
А як тоді?
Насправді я не говорив із ними, зрозуміло?
- Серйозно? - Я відчував, що тут щось не так.
- Ти просто поклеїв дурника... - Дадлі тут ні до чого!
...ніби ти радий, що вони забрали твій байк.
А ви що? Мені лячно, забираймося звідси .
- То й що? - Ми в усьому винні?
А ці Дель Фуего? Лише ми справжні байкери .
Яке це все має значення?!
- Що ти насправді зробив? - Що ти зробив?
Я...
Я перерізав бензопроводи на їхніх мотоциклах.
І ще я...
- Що? - Можливо, підірвав їхній бар.
Чудово!
- Ми мерці! - Ну, що за халепа!
Стривай-но! Стривай!
Це означає, що вони приїхали по наші душі.
Джек, їх не видно.
Кабани!
Виходьте, годі ховатися!
Врешті-решт я знайшов дівчину, і тепер маю померти?
Отже, ті гірчиця та кетчуп...
...були зайвими, чи не так?
Не маєте бажання виходити? Ми зачекаємо!
З цього міста тільки один виїзд!
І він наш!
Я з друзями буду в цьому чудовому ресторанчику!
Виходьте! Чим довше ви примушуєте нас чекати,
тим гірше для цього маленького тихого містечка.
Джек! Я раджу не робити цього.
Що ти сказав, шматок лайна?
- Що він сказав? - Назвав його лайном.
Ходімо!
Ласкаво просимо.
Гаразд, я скоїв помилку.
Вуді, ми могли просто поїхати додому, і все було б добре.
Я більше не маю дома.
Клавдія пішла від мене.
Вона пішла три місяці тому.
А потім все розвалилося. Я втратив усіх клієнтів.
Відтак я втратив роботу.
Тепер я маю продавати будинок і машину.
Не можу дозволити собі навіть підстригти газон.
У мене є лише байк і ви, друзі. Це все.
Отже, вся ця поїздка для того, щоб допомогти тобі втекти
від свого мізерного, зруйнованого життя?
Ти вирішив зруйнувати наші життя також?
Покидьок!
Мені тебе шкода, Вуді, але ти - брехливий покидьок.
- Ти - подвійний покидьок. - Я гадав, що...
Що бути Реальним кабаном щось означає для вас. Я помилявся.
Вам начхати на мене! Гаразд. Мені теж начхати.
Це нічого не означає, Вуді!
Це ж лише нашивка, яку зробила моя дружина, пам'ятаєш?
Якщо ми й надалі хочемо волати, нам слід піти в більш безпечне місце.
Мегі.
Дякую, що дозволила сховатися у своєму будинку.
Так, дякуємо.
Важко було відмовити, коли ви кричали й стукали у двері.
Агов. Усе гаразд?
Так. Просто цей ресторан - це все, що я маю.
Якщо його зруйнують, то...
Але ваша безпека на першому місці.
Лишайтеся на своїх місцях.
Ніхто не виходить і не вдає з себе героя.
Ти маєш рацію.
- Ви не збиралися виходити? - Ти шериф. Чому б тобі не піти?
Як будь-який шериф містечка з населенням у 500 осіб,
я отримав посаду по закінченні інтернет-курсів.
Замість справжньої вогняної підготовки ми грали в "Дум".
Я пропоную перечекати тут.
Вони втратять цікавість і поїдуть геть.
Я згодний. Перечекаємо.
Агов. А де Дадлі?
О, Дадлі. Не роби цього.
Гаразд, Дель Фуего.
Покладемо цьому край.
Хоча б один із вас прийшов на вечірку.
Дуже сміливо. Але нерозумно.
Я прийшов сюди не на вечірку.
Я прийшов, щоб запобігти руйнуванню ресторанчика,
що належить дівчині, яку я кохаю.
І якщо ви хочете бійки... Ви її отримаєте.
Він вислизнув у мене з руки.
Нічого, якщо я скажу, що це ви зробили?
Мені слід повертатися. Вже запізно.
Хлопці будуть хвилюватися. Поговоримо пізніше.
Чуваки! Чуваки!
Ні. Тобі тут не місце.
Тобі місце на вулиці, поміж тих психів,
- які хочуть нас вбити. - Вони схопили Дадлі.
- Погляньте у вікно. - Що?
Ось мої реальні вимоги для Реальних кабанів!
Ви заплатите нам моральну компенсацію в 10 000 баксів!
Плюс іще 40 000, щоб відбудувати бар!
І якщо ви хочете, щоб ваш друг залишився жити,
не викликайте поліцію!
Якщо хтось із вас не вийде через півгодини, щоб усе владнати,
я переламаю вашому другу ноги!
Я зламаю їх цією монтувалкою!
- Так! - Не давайте їм гроші!
Я програміст! Мені не потрібні ноги!
Добре! Тоді я зламаю йому руки!
- Так! - Чорт.
Несіть гроші!
Без балачок! Несіть сюди гроші!
- Заберіть його! - Нам потрібні гроші!
Дадлі пішов врятувати ресторанчик,
а тепер йому зламають руки.
Не зламають. Ми... Ми врятуємо його.
Я викликав черговий патруль. Вони будуть тут за дві години.
Вони ж сказали, ніяких копів,
інакше вони відіграються на Дадлі.
Ми не можемо нічого вдіяти, доки він в їхніх руках.
Взагалі-то, він не зовсім в їхніх руках.
Чому це? Адже він сидів...
- Якого?.. - Опустіть мене!
Чому? Гарно висиш!
Ти схожий на боксерську грушу з рудим волоссям!
Повиси, поки не прийдуть твої друзі!
А якщо вони не прийдуть, я розпорю твій живіт,
і ми подивимося, що з тебе випаде!
Боббі! Вуді! Дуг!
- Що робитимемо? - Не знаю.
Я знаю, що робитиму. Я піду та врятую його.
Ще один божевільний.
Вони ж тебе вб'ють.
Я не божевільний.
У моєму житті лишилися три людини, які мені не байдужі,
і яких я підвів.
Тож я краще піду та помру за гідну справу,
ніж почуватиму себе покидьком,
- який все зіпсував. - Агов, Вуді.
Куди ти пішов?
Вуді!
Кабани ходять ватагами, чи не так?
Ми ж досі Реальні кабани?
- Так, Реальні кабани. - Реальні кабани.
Ось мій план. Я розганяюся до 50км/год.
Його утримує звичайний скоч. Він не витримає, коли я схоплю Дадлі.
- Я врятую його. - Тобі знадобиться підтримка.
Разом, друзі.
Разом ми зробимо це. Я готовий.
- Що? - Що таке?
- Мабуть, це смішно. - Що?
Коли я поїду, я хочу, щоб хтось із вас прокричав:
Це Золотий лицар! Це допомагає мені сконцентруватися.
- О, так! Він повернувся! - Це надає мені сили.
Це Золотий лицар.
Більше захоплення.
- Вперед? - Вперед!
Господи помилуй, це ж Золотий лицар!
Покажімо їм, хлопці! Покажімо їм!
Дель Фуего! Гру ще не закінчено!
Зовсім не закінчено! Ані трохи!
55 кілометрів. Рівно 55!
Реальні кабани! Реально реальні кабани!
Хлопці, зупиніться, ви ж...
О, ні. Ні, ні...
Гаразд, я тримаю. Тримаю.
- Вам там нормально? - Це було феєрично!
Скоч мав розірватися!
Ось так?
- Якісь проблеми? - Давайте. Давайте!
Ви спалили бар Дем'єна,
влаштували тут увесь цей цирк,
настав час дізнатися, що буває з тими, хто зв'язується з нами.
- Саме так. - Спалимо цей ресторан!
- Підпалимо! - Стривайте, стривайте.
Ми можемо віддати вам гроші. Я маю певні заощадження.
Я в усьому винний. Я винний. Я перерізав бензопроводи.
Я за все відповідаю. Відпустіть цих хлопців.
Ні! Ми не заплатимо ані цента, і ми не будемо викликати поліцію.
Ми будемо битися.
Адже вам не потрібні наші гроші.
Навіщо вам гроші? Ви ж вільні.
Ви приїжджаєте сюди, щоб лякати
місцеве населення. Ви хочете, щоб вас боялися.
Люди підуть на будь-що заради власного спокою,
вони готові віддати задля цього більшу частину свого життя.
Я пропоную трохи розважитись. Давайте битися. Потанцюємо, га?
- Давайте! - Годі балачок.
- Надеремо комусь дупу. - Стривайте, стривайте.
Хтось із вас має ніж або ножиці?
Чи може ломик?
Гаразд, як це буде?
Як у школі? У тісному колі?
Мердок, Рудий, Малий. Чотири на чотири.
- По мармизі чи по нирках? - Не по мармизі.
- Я вибираю його. - Дякую!
- Ні! Я передумав. - Він мій.
Це не зовсім чесно. У мене зв'язані руки.
Ти знайомий з моїм правим хуком?
Га? Підходь!
Ну що, потанцюємо? Давай.
Я маю Золоту рукавицю.
Ти влучив у мій шолом.
Усе гаразд, чуваче? Рука болить?
Так, сильно болить.
Гарний удар! Отак!
Ні-ні-ні-ні-ні...
- Кинь піском! - Що?
- Кинь в нього піском! - Ага...
Я не хотів поцілити туди...
Чудово.
Чорт! Це ж свій!
Підіймайся. Усе гаразд?
Це було легко.
- Ходімо. - Спаліть ресторан!
- Так! - Ходи сюди!
Ти хочеш іще?
Мені нема чого втрачати. Я не маю ані дружини, ані роботи, ані будинку.
Втім, зі мною мої друзі. І вони зі мною до кінця.
Чудово!
Знаєте, що найбільш кумедне в усьому цьому?
Ми хотіли бути схожими на вас. У результаті я бачу
зграю здорових мужиків, чия головна турбота в житті -
це куртка, чи безрукавка?
Або посрати мені тут, за горою, чи ось під цим кущем?
Ви ж дорослі люди. Це жалюгідно.
Давайте, бийте нас.
Але знайте. Це не ми позери, а ви.
Заради самих себе, не вставайте більше.
На мене постійно кричали впродовж 25-ти років. Тож мені...
А в мене є дівчина. Вибий-но це з мене, сволота.
Ще раз?
- Давайте. - Так.
Ну ж бо.
- Давайте. - Давайте.
Ви знущаєтеся, чи не так?
Що з вами, хлопці?
Гаразд. Ви хочете продовження?
Не так швидко.
Усе скінчено, Джек. Дель Фуего! Усе скінчено!
Ми вимагаємо, щоб ви залишили це місто.
- Хто це ми ? - Усі ми.
Якщо четверо чоловіків змогли протистояти банді байкерів,
гадаю, ми теж зможемо!
Ми битимемося хоч із вами, хоч із дітьми кукурудзи.
Адже Дель Фуего ніколи не відступають! Це наше шосе!
І ми будемо відстоювати його!
Ні, Джек.
Це моє шосе.
Блейд.
Привіт, Мегі.
- Вони спалили бар. - Я знаю.
Ці позери, ці четверо позерів.
Четверо хлопців відшили 50 байкерів, і після цього...
- ...вони позери? - Так. Вони спалили бар,
який ти збудував.
Він перетворився на щурятник.
Я застрахував його на суму вдвічі більшу за його вартість.
Ці хлопці зробили мені послугу.
Ми просто слідували правилам, які ти написав.
Як ти вважаєш, чому я не ношу символіку?
Чому я їжджу сам?
Ти нічого не розумієш.
Гадаю, вам усім варто взяти свої байки та трохи
поїздити по шосе, щоб пригадати, власне, для чого це все.
Давай, Джек.
Гаразд, тато.
Весь пішов у маму.
Прямо як 12-й рівень у "думі".
Позери. Як вас звуть, хлопці?
- Я Вуді. - Боббі.
- Я Дуг. - Ні-ні.
- Ви їздите разом? - Так.
- Тож як вас... - Кабани! Реальні кабани.
Реальні... Ага, Реальні кабани.
Ну що ж, кабани, подорожуйте із честю, або лишайтеся вдома.
О, так, і викиньте ці годинники.
- Це свобода. - Нам це вдалося.
Аякже. Аякже.
Агов! Агов! Ми - Реальні кабани! Сага продовжується!
Якого дідька?
Що тут, у біса, відбувається?
Який з'їзд водопровідників? Ти що, з глузду з'їхав?
Помовч, Дуг!
Боббі, хто всі ці люди, і що це за місце?
Вочевидь, це не
з'їзд водопровідників у Клівленді, люба.
Справді?
Люба, я цілий день бився з байкерами. Цей китаєць ледь не
зламав мені носа. Я ляскав биків...
Боббі, мені до одного місця твої бійки з биками!
Негайно сідай до машини, ми їдемо додому.
Не можу повірити, що ти мене обманув.
- Карен... - Я хочу...
Карен! Карен! Заспокойся.
Люба, я кохаю тебе, о'кей?
Але мені набридло вислуховувати твої вичитування.
Я не вичитую тебе, Боббі! Я...
Карен, а що, по-твоєму, ти зараз робиш?
Ну ж бо. Ти зі мною?
Гаразд, любий, добре, я з тобою.
А тепер покажи мені, як ти мене кохаєш.
Трохи кохаю, звісно.
Це неймовірно.
Ти бився з тими байкерами?
З цілою бандою. Ми вигнали їх із міста!
Їх було півсотні, це було... Це було щось.
Мені треба розповісти про це друзям. Це фантастично!
Зараз повернуся, о'кей?
Дуг, з тобою точно все гаразд?
Ах, твої ребра.
- Ні, ти наступила мені на ногу! - Вибач!
Побачимось, коли я повернуся?
- Я кохаю тебе. - Я теж тебе кохаю.
Отак.
Знайдіть собі кімнату.
Так? Ми маємо час?
Коли ти повернешся?
Для байкера немає часу .
Можливо, через тиждень, можливо, через тиждень...
Через 6 днів 10 годин 27 хвилин,
плюс-мінус 6 хвилин, залежно від напрямку вітру.
Я б щиро бажав, щоб ви ще в нас погостювали.
Ми мусимо їхати, але в будь-якому випадку ми вам вдячні.
Що ще сказати? Вас наче сам Господь послав, хлопці.
Втім, годі розпускати нюні. Це заняття для
мого неповноцінного братика.
Як ти мене назвав?
Коли ми підходили, ти був з іншого боку...
Ти сучий син!
Облиш, Бак, я клянуся, це було вперше!
- Чути цього не хочу! - І не можеш, до речі.
Я чув, що ти сказав.
- Вирушаймо, хлопці? - Так, вирушаємо.
Поглянемо, чим зустріне нас Вест-Кост.
Гадаєш, будуть ще неприємності?
Сподіваюся, що так.
Мені подобається хід твоїх думок.
Усе гаразд! Я тільки вдарився головою.
Ми зробили це!
Ви вірите в це?
Привіт!
Господи.
О, ні. О, ні.
Вибачте, вибачте.
Через дві тисячі миль я зрештою чогось навчився.
Усе приходить із досвідом!
- Шалене місце. - Це ж Каліфорнія!
ЖИТЛОВЕ ПИТАННЯ
І знову з вами програма Житлове питання .
Ми бачили багато дивних сімей,
але історія цієї сім'ї, мабуть, найсумніша за всі інші.
Ця сім'я втратила все.
Вони втратили дім, історію,
вони втратили свою спадщину.
Але відтепер усе має змінитися.
Давайте привітаємо... сім'ю Дель Фуего!
Джек, чуваче, два місяці тому
ти втратив єдиний дім, який мав.
Завдяки дзвінку від твоїх друзів, Реальних кабанів,
- тепер ти маєш новий дім. - Це чудово.
Їм... Йому не слід було згадувати нас. Це ж... О, чорт.
Ви знаєте, що треба сказати?
Скажімо це разом! Водію, від'їдь-но!
ДЕЛЬ ФУЕГО
Зазвичай люди реагують більш емоційно,
але Джек. Оце так витримка.
Я не впевнений, що з Джеком усе гаразд.
Завдяки місцевим броварням...
РЕАЛЬНІ КАБАНИ
...вони мають надсучасну барну стойку та річний запас пива!
О, Боже! Це так круто!
Це так круто!
А як щодо паркінгу, який оздоблено справжньою шкірою?
Це кльово! Дуже кльово!
Той бар був моїм домом. Коли він згорів,
я відчув себе... бездомним.
Дель Фуего, тепер ви маєте новий дім!
Перед нами - люди, які виросли в нещасливих родинах,
які ніколи не мали дому.
Тепер у них є не лише дім, але й біде.
Дякую!
Ми любимо свій бар. Дякую, Америко!
Реальні кабани!