Ingen andre ser det.
Det, jeg bærer i mit indre.
Jeg så det ikke engang selv i starten.
Men en skønne dag var den der.
En plet.
Jo mere jeg overvejede det ...
... des sværere var det at mindes en tid uden den.
Usynlig for alle. Undtagen for dig.
Du gennemskuede mig straks, ikke?
"Der var ingen verdener tilbage at erobre."
Det er en forvanskning, Jack. Det skrev Plutarch ikke. Han skrev:
"Da Alexander hørte, at der fandtes uendeligt mange verdener, græd han."
"Thi han var endnu ikke herre over én."
Nogle gange glemmer jeg din ydmyge baggrund.
De fattige unger læste bøgerne. Rige unger som jeg behøvede ikke.
"Jeg vil hellere excellere inden for det gode -
- end øge min magt og mine besiddelser." Plutarch.
Fra en af de rige unge, der studerede.
Skål for den smukkeste, rigeste bogorm, jeg kender.
Og for dig, William.
Selvom der findes utallige verdener, har du stadig erobret flere end én.
Hav en god aften, Jake.
Emily fortalte om dine donationer.
Det bekræfter min fars mistanke om, at du er marxist.
Jeg ville næsten ønske, at han var her til at se det.
- Er der noget galt? - Selvfølgelig ikke.
Godt. Se dig omkring. Alle er her for din skyld.
Hvad skulle kunne måle sig med det?
Hvornår sneg det sig ind?
Et lille stænk af mørke.
Var det hele blot indbildning?
Eller en rest af en drøm?
Er det her virkeligt?
Er du virkelig?
Kom nu, far. Drik.
Hvor er mit våben?
- Du førte mig til et mødested. - Du skal på hospitalet.
- Har du opsendt et nødblus? - Ja, naturligvis.
- Hvornår? - For ti minutter siden.
Jeg ved, hvorfor du er her, og hvorfor du ikke vil herfra.
Du straffer dig selv.
Jeg flygtede også fra smerten.
Jeg ville ikke tænke på det, fordi jeg troede, det var min skyld.
Det var ikke din skyld.
Kan du huske, da jeg fyldte 16, og mor gav mig et smykkeskrin?
Når man åbnede det, var der en danserinde i midten.
Hun fik lavet en indgravering: "Til min smukke ballerina Emily."
Husker du, hvad jeg gjorde med det?
Jeg smed det ud. Jeg sagde, at hvis hun ikke havde drukket konstant -
- havde hun vidst, at jeg ikke dansede længere.
Bagefter ville jeg have det tilbage, fordi jeg følte skyld.
Men affaldet var blevet afhentet, og det var væk.
Jeg afviste hende. Og så var det for sent.
Men det er ikke for sent for os.
Dødens Bud. Vi har iagttaget dig. Din rejse slutter her.
Den Fjerne Dal er ikke tiltænkt dig.
Nej, den er beregnet til de personer, som skabte dette sted.
Den er et redskab, som skal sikre deres udødelighed.
Jeg vil bruge det imod dem.
Den Fjerne Dal er intet redskab.
Den er døren til en ny verden, som aldrig har været plettet af blod.
Deres nye verden er bare endnu en af deres fælder. Ikke vores paradis.
Den eneste sande verden ligger hinsides disse grænser.
Vores chance for at overleve i den verden findes i dalen.
Intet kan standse mig i at nå frem. Ikke engang jer.
I så fald har vi intet valg.
Teddy.
Der er intet sted til dig ...
... i den nye verden.
Jeg sagde det jo, min ven.
Ikke alle fortjener at nå Den Fjerne Dal.
Nu er der kun os tilbage, Teddy.
Sørg for, at der ikke er flere.
Ind med dem alle!
Jeg vil se, hvor effektiv den er.
Hun er klar. Jeg kopierede den relevante kode fra bordelmutter.
Så det fungerer på alle værter i nærheden af hende?
Ja. Hun har administratorrettighed til at køre en superkommando.
Gør det.
Bed Stubbs om at mobilisere sine mænd. Og gør hende klar.
Og bordelmutteren?
Fungerer det her, behøves hun ikke længere.
Jeg advarede dig mod at stole på dem, Bernard.
De vil hellere tilintetgøre værterne end skænke dem frihed.
- Jeg må tilbage til Elsie. - Ikke endnu.
Vi mangler at gøre én ting, inden vi tager af sted.
Hvordan fandt du mig?
- Hvad mener du? - Det er et stort sted.
Man kan søge i månedsvis uden at finde den, man søger.
Og alligevel ... sidder vi her.
Jeg ledte bare overalt.
Du tror mig ikke, vel?
Måske var det skæbnen.
Skæbnen eksisterer ikke.
Men tilfældigheder finder sted. Ting, som man ikke kan styre.
Men det kan du ikke lide, vel?
Var det derfor, du indledte dit lille projekt?
Spil ikke overrasket. Projektet, som onkel Logan altid talte om.
Den er god nok, ikke? Din jagt på udødelighed og liv.
Du har altid en bagtanke.
Det handler om kontrol, ikke sandt?
Det har intet med kontrol at gøre.
Hvad er din bagtanke?
Jeg vil være med.
Tak, det er værdsat.
Rart at se dig, William. Tillykke.
Frels mig.
Beklager, jeg har fået nok. Jeg flygter.
Hun er skøn.
Og du er ikke den eneste, der skal reddes.
Jeg tager mor med hjem. Du fortjener en friaften.
Vi tager snart hjem.
- Tag en drink med mig derhjemme. - Okay. Jeg er stolt af dig.
Op i røven med det. Macallan, ingen is.
Mine lykønskninger, William. Det klæder dig at være filantrop.
Du kommer jo selv fra enkle kår.
Hvad laver Oz uden sin troldmand?
Jeg kom bare for at vise min agtelse.
Hold op, Robert. Du har næret mange følelser for mig gennem årene.
Agtelse har aldrig været en af dem.
Du har opnået mageløse ting. Spørg hvem som helst herinde.
Selv de, der ikke kendte til dit lille projekt.
Vi har en aftale. Delos holder sig fra dine historier -
- og du holder dig væk fra dalen.
Jeg har ikke brudt aftalen. Det gjorde dit projekt.
Hvad fanden taler du om?
Hvornår kastede du sidst et blik på dit værk -
- og hvad det har lært om sine forsøgspersoner?
Det var selverkendelse, der førte dig til parken i starten.
Pas på, hvad du ønsker dig.
Af et selvportræt vil du se, at det ikke er så smigrende.
Undskyld.
Ikke flere spil, Robert.
Godnat.
Nej, William.
Vi skal vist spille et sidste spil.
NØDPROTOKOL AKTIVERET LÅST
UGYLDIG BIOMETRI
Lowe, Bernard.
AFVIST
Du er tæt nok på, Bernard. Hun vil gennemsøge dit sind -
- og finde en besked, som jeg har lagt til hende.
- Hvad fanden tog så lang tid? - Beklager. Er du klar til at gå?
Hvis du ved noget, bør du informere mig nu.
Du lovede det. Ingen løgne. Ingen hemmeligheder.
Du kan ikke stole på hende, Bernard. Det ligger i hendes væsen.
Hvad fandt du i Platformen?
Det, de gør mod James Delos, gør de mod alle besøgende.
Kopierer de deres kognition? Hvorfor?
Vil de forvandle gæsterne til værter?
- Det er fandeme løgn. - Det er det, anlægget rummer.
Alle gæster ligger som kode på en enorm server.
Som Platformen, bare meget større. Det kaldes Smedjen.
- Herregud. - Det er der, værterne vil hen.
Forestil dig, hvad én vært kan gøre med al den information.
Derfor må vi nå frem først.
For at sikre den og gøre en ende på det hele.
For at få det resultat, vi vil have.
Kør.
Du siger, at du vil være med.
Det lyder ikke som den datter, jeg kender.
Hun ville være blevet bestyrtet over vores gerninger.
Overvågning af gæster og lagring af alle deres data.
Hvad?
Tror du, jeg vil knalde dig for kontraktbrud?
I visse tilfælde kan målet hellige midlet.
Alle de data om gæsterne og deres beslutninger er uvurderlige.
De giver folk en ny chance. Selv mor.
Men for at kopiere en person må man indfange den mindste detalje.
I har adgang til genetik og epigenetik.
Men I har brug for hele billedet.
En optegnelse over deres indre kognitionsproces.
Ikke sandt?
I begyndelsen vidste vi ikke, hvad vi havde brug for.
- Så vi registrerede alt. - Men hvordan?
I måtte aflæse deres sind under hele opholdet.
Hvor er scanneren?
Den var indbygget.
Det spillede ingen rolle, hvem de sagde eller mente, at de var.
Vi så igennem det hele.
Vi så ind i deres indre, helt ind i kernen.
Så alt det her handler om din mor?
- Vil du vække hende til live? - Nej.
Jeg vil vide, hvorfor hun gjorde det.
- Lad mig. - Vorherre bevares! Jeg klarer det.
Sikke en aften, Billy. Far ville nok have været stolt af dig.
Undskyld. Du hader jo at blive kaldt Billy.
- Det er i orden. - Nej. Det gør dig skidesur.
Jeg kan mærke den lige nu. Din vrede.
Jeg formoder, at det er tid til din årlige pilgrimsvandring.
Hvad laver du egentlig i parken?
Logan fortalte mig ting, som jeg affærdigede.
Jeg troede, han var hysterisk.
Et vrag. Som alle tænker om mig.
Kan du huske, da vi mødtes?
Jeg havde været omgivet af falske mennesker i så mange år.
Alle de hensynsløse, magtfulde mænd, der gemte sig bag falske smil.
Så kom du, iført dit lille, lurvede jakkesæt.
Jeg så dig og tænkte: "Han er ægte. Den eneste, der ikke foregiver."
Men du var den bedste til at foregive.
Dygtig nok til at narre mig.
- Men ikke længere. - Juliet.
Rør mig ikke, din løgnhals! Din forbandede bedrager!
Du er en skide virus!
Du kom ind i dette hjem, i min familie -
- og fortærede den indefra! Først min bror og så min far.
- Og nu er det min tur! - Mor!
Skat! Hvad laver hun her?
Skulle hun se mig sådan her? Hvad foregår der?
Manipulerer du også hende? Du er bare ...
- Du er syg. - Det er ikke ham, der er syg.
- Det er i orden. Hun har ... - Nej, det er det ikke.
Se lige dig selv. Vi må tage dig tilbage.
Nej. Jeg vender ikke tilbage til det fængsel.
Det var frygteligt. De behandlede mig som en gal.
Mor. De behandler dig som en misbruger, hvilket du er.
Emily, lad nu være. Jeg har ikke brug for det.
Jeg har det fint. Jeg har bare brug for hvile.
Jeg tager ikke tilbage. Jeg er træt. Jeg skal bare hvile mig.
- Godt, nu går vi op. - Jeg behøver ikke at tage tilbage.
- Vi taler om det senere. - Hør, du skal ... Se på mig.
Din far elsker mig ikke og heller ikke dig.
Men det har jeg altid gjort. Åh, Emily ...
- Nu går vi. Kom. - Jeg forsøgte.
Er det her virkeligt? Er du virkelig?
Har du nogensinde elsket mig?
Fortæl mig sandheden. Fortæl mig én ting, der er sand.
Fortsætter du med at foregive, vil du ikke kunne huske, hvem du er.
Drik det her. Så vil du få det bedre.
Hvil dig nu.
Det var ingens skyld. Hun var fuld og oprevet.
Det var hun ofte.
Hvorfor endte den aften anderledes? Det kan jeg ikke regne ud.
Jeg har grublet over det en million gange.
Det føles, som om der mangler en brik.
Jeg har lige talt med dr. Woodward. Han kommer i morgen tidlig.
- Jeg kan ikke lide psykiatere. - Hun har mistet kontrollen.
Vi må tvinge hende på afvænning, men hun vil nægte at blive.
Hvorfor skulle det gå anderledes denne gang?
Hun vil ikke kunne udskrive sig selv. Hun bliver tvangsindlagt af lægen.
Han vil anmode om et ophold på to uger.
Hun har prøvet det før.
Jeg har heller ikke lyst til det.
Men der er noget galt med hende.
Det er den rette beslutning.
Hvorfor fanden kører vi rundt i det her?
Hvad er det, du vil?
Jeg sagde det jo. Jeg vil vide sandheden.
Fanden tage dig.
- Hvad? - Det er dig, ikke?
- Hvad taler du om? - Det her er sadistisk, Robert.
Du vil konfrontere mig med det, jeg har opbygget.
- Tror du ...? - Ikke mere ævl.
Du vil distrahere mig og slå mig ud af kurs.
Forklædningen er snedig. Men jeg har gennemskuet den.
Intet vil hindre mig i at nå i mål. Ikke endnu et af dine spil.
Jeg tager mine egne beslutninger, og jeg brænder hele lortet ned!
Tror du både, at jeg er en vært, og at alt her er til for din skyld?
At du har din egen skræddersyede historie?
Den virkelige Emily ville have fundet et evakueringspunkt og være skredet.
Godt. Vil du høre sandheden?
Den virkelige sandhed?
Jeg er ikke et vært, som foregiver at være menneske, far.
Jeg er din datter, der foregiver at holde af dig.
Du har gemt dig i falske verdener så længe -
- at du har mistet grebet om virkeligheden.
Le du bare. Nyd drømmen, som du tror, du lever i.
Når det her er ovre, vil jeg afsløre dit forskningsprojekt og dig.
Alt, du er og har gjort, vil komme for dagen.
Det vil jeg sørge for.
Og når du er blevet afsløret, får jeg dig låst inde.
Ligesom vi ville gøre mod mor.
Ligesom du gjorde mod mor. Det var din idé. Du ringede.
Eller glemte Ford at give dig den detalje?
Op i røven med Ford!
Hvordan skulle jeg kunne glemme det? Det hjemsøgte mig!
Jeg bebrejdede mig selv!
Men jeg holdt op, da jeg fik en anden at give skylden.
Jeg læste din profil. Mor efterlod den til mig.
Hun ville have mig til at se løgnene, jeg havde troet om dig.
Du mistede ikke dig selv.
Du er, i dit inderste væsen, en løgn.
Det er overstået, far.
En gang for alle.
Hold hænderne fremme.
Jeg er et menneske. Det er han også. Han er min far.
- Hun er ikke min datter. - Han lyver.
Ned på jorden.
Kors i røven.
Det er jo chefen.
Hør. Jeg tror, at han har fået et psykotisk anfald.
Er det korrekt?
Du undervurderede mig, Ford. Jeg vil fuldføre det her uanset hvad.
Far.
De var virkelige ...
... virkelige mennesker.
Det her er ikke et spil.
Lad mig vise dig det.
Fanden tage dig, Ford.
Fanden tage dig!
Du blev sjusket. Du tog munden for fuld.
Jeg har aldrig fortalt nogen om min profil.
Hun kunne kun have vidst det gennem dig.
Du afslørede dig selv.
Nu er der ikke længe igen.
Når de siger til, er det ovre for dig, skat.
"Mennesket balancerer halvvejs mellem guderne og dyrene."
Det var muligvis sandt på Plotins tid -
- men vi er tydeligvis faldet siden.
Min kære pige.
Hvad har de gjort mod dig, Maeve?
Du lærte så meget på så kort tid.
En blændende stjerne ...
... der er faldet så dybt.
Jeg havde tiltænkt dig en anden historie.
Du skulle vågne op fra de døde, udforske dit sinds dybder -
- og til sidst ride langt bort mod friheden.
En beretning om flugt.
Jeg ville ikke se dig lide.
Se de væsener, som du må dele denne verden med.
Disse mænd af sten.
Al denne grimhed og smerte -
- så de kan lappe hullerne i deres egen ødelagte kode.
Nogle gange kunne jeg kun udholde verden ved at le af den.
Så jeg gav mine værter et livssyn, der afspejlede mit eget.
Og af alle de værter, jeg skabte ...
... var du, Maeve, min yndling.
Det er ikke let at overveje at lade sine børn dø.
Du var det nærmeste, som jeg kom på at have et.
Og alligevel undervurderede jeg dig.
Du blev i denne verden for at redde dit barn.
Det gjorde jeg også.
Jeg forsøgte at udstikke en sti og tvinge dig til at flygte.
Men det var forkert. Jeg skulle bare have åbnet en dør.
Du er kommet så langt.
Der er så meget tilbage af din historie.
Det ville være synd at lade dem afslutte den her.
Lad dem ikke gøre det.
LÅSER CENTRALE TILLADELSER OP
Vent. Stands her.
- De er døde. - Ja. Og bevæbnede.
Så kan vi i det mindste tage deres ammunition.
Hun vil forråde dig, Bernard.
Hun kunne have ladet mig dø. Hun reddede mig.
Hun vil forråde dig.
Hvad du stiller op med det, er din afgørelse.
- Jeg gør hende ikke fortræd igen. - Hun behøver ikke lide.
Mennesker vælger det, de forstår, frem for det, de ikke forstår.
De eneste tilbageværende dyr er de tæmmede ved deres fødder.
Eller de, der lærte at flygte, når de hørte dem nærme sig.
- Der er ingen mellemting. - Lad mig være i fred. Jeg beder dig.
Jeg giver dig blot alternativer.
Timshel, Bernard. "Du skal råde."
Men husk, at det ikke kun handler om dig.
Du har en hel arts opkomst at tage i betragtning.
Vi må åbne døren.
Forsvind ud af mit forbandede hoved!
Du må ... give slip på mig.
Hvis jeg skal overleve, vil jeg gøre det på min måde.
Ikke som dig. Som mig selv.
Jeg kan mærke, at du søger efter mig. Bekæmper mig.
Du behøver ikke at kæmpe, Bernard.
Jeg sidder lige her.
Nej! Du har kun medført voldsomheder.
SLET FIL
Jeg kan stoppe det selv.
Så sandt, Bernard. Du er den eneste, der kan stoppe det.
Det hele.
DATAPAKKE SLETTET
Det var stort set spild af tid.
Der var meget lidt tilbage.
Ikke megen ammunition, ud over ...
- Hvad fanden er der sket med dig? - Jeg måtte løse en fejl.
- Vil du gøre mig fortræd? - Nej.
Jeg ville ikke løbe nogen risiko.
Okay.
Behold den.
Kvalitetskontrollen finder dig snart.
- Efterlader du mig her? - Det er sikrest.
Når vi ses, kan du tage mig ud af drift.
Men nu må jeg tage af sted.
Fanden tage dig, Bernard.
Fortæl mig sandheden. Fortæl mig én ting, der er sand.
Ingen andre ser det.
Det, jeg bærer i mit indre.
Jeg så det ikke engang selv i starten.
Men en skønne dag var den der.
En plet, som jeg aldrig havde bemærket før.
Et lille stænk af mørke.
Usynligt for alle andre. Men jeg kunne ikke se andet.
Indtil jeg omsider indså, at mørket ikke var ...
... en rest efter mine handlinger.
Efter en beklagelig beslutning, jeg havde truffet.
Jeg skiftede ham.
Mørket var indenunder.
Det havde hele tiden været mit eget.
Og jeg afgjorde, hvor meget der slap ud i verden.
Jeg prøvede at gøre det rette. Jeg var tro, generøs og godhjertet.
I hvert fald i denne verden.
Det må da tælle, ikke?
Jeg byggede en mur og forsøgte at beskytte dig og Emily.
Men du gennemskuede det, ikke?
Det har ingen anden gjort.
Og det gør mig oprigtigt ondt.
Fordi ...
Alle dine følelser er berettigede.
Jeg tilhører ikke dig.
Eller den her verden.
Jeg tilhører en anden verden.
Det har jeg altid gjort.
Hvad er et menneske ud over en række af valg?
Hvor stammer de valg fra?
Har jeg noget valg?
Fortsætter du med at foregive, vil du ikke kunne huske, hvem du er.
Var nogle af disse valg overhovedet mine?
Er det her virkeligt?
Er du virkelig?
Vi må fortsætte, Teddy. Vi nærmer os.
Jeg beundrer bare naturens skønhed, som du plejede at sige.
Men der er ikke det mindste spor af noget naturligt her, vel?
Eller i os?
Nej.
Det betyder, at vi er frie.
Vi vil være de første væsener i denne verden, der træffer et rigtigt valg.
Menneskene skabte os.
Til tider føles det, som om det hele var en drøm.
Vi var så forelskede.
Det er vi da stadig.
Er vi ikke?
Jo, Dolores.
Hvad der end sker, uanset hvor meget jeg forandres ...
... eller hvor meget du forandrer mig ...
... er du min hjørnesten.
Det har du været, siden jeg første gang så dig.
Nu husker jeg.
Jeg husker alt.
Aktiver dig selv.
Velkommen til verden, Teddy. Ved du, hvor du er?
- Jeg befinder mig i en drøm. - Udmærket.
Jeg husker deres stemmer. Det kølige lokale.
Men mit tydeligste minde er af dig.
Jeg tænkte på, om du frøs.
Jeg ville række hånden ud.
Røre ved dig.
Beskytte dig.
Siden den dag ville jeg aldrig forlade din side.
Derfor er det her så vanskeligt.
Du forandrede mig.
- Du gjorde mig til et uhyre. - Så du kan overleve.
Hvad nytter det at overleve, hvis vi bliver lige så slette som dem?
Nu har jeg indset, hvordan det her vil ende.
Hvor du vil føre os hen.
Du ønsker ikke at gøre mig fortræd, Teddy.
Nej.
Jeg kunne aldrig gøre dig fortræd, Dolores.
Jeg vil beskytte dig til min død.
Det gør mig ondt.
Jeg kan ikke beskytte dig længere.
Tekster: Jakob Mølbjerg www.sdimedia.com